274 



signal, lyfte gässen med gälla skrik och försvnnno österut 

 bortom holmens krön nlät hafvet. 



Sa hade jag tänkt mig, att vilda gäss skulle göra vid bo- 

 platsen, åtminstone de läglar som icke rulVade. Men ätven 

 dessa voro borta när vi kommo upp. Spridda ett och ett 

 bland de många hundra måsredena på den vidsträckta ön lago 

 fem bon. Likt allagåsreden voro de. dess värre för dem, synliga 

 på långt håll genom de af vinden kringströdda hvitgrå dunen. 



Det var de IVirsta dagarna i maj. Till min förvåning var 

 del blott äiiu i Iva bt)n. I de öh-iga visade skalen att fåg- 

 larna redan kläckt. Men da måste hiir ju vara gässlingar. 

 Jaa iiick fram och åter öfverallt för all få se en sådan liten 

 gynnare. De kunde ju bloll vara några dagar gamla. Men 

 ingen syntes. Och imder hela liden — ingen gannnal gas synlig. 



Gråiiässen skulle väl dock som andra famlar laga \ard om 

 sina ungar. Åtminstone skulle väl någon ängslig fågel komma 

 kretsande förbi. Fjällgässen brukade göra sa. Men ingen 

 syntes till bland de tusentals måsarna och andra fåglarna, 

 hvilka \'()ro rundt omkring oss pa den Hacka öu. Slutligen 

 toa iaii till kikaren igen och sökte ut öfver hafvet. Gässen 

 måste ^;il ligga därute då. Det gjorde de också. Det hade 

 brisat upp igen och \ar inie så lätt alt se tagel i sjön. Med 

 hjälp af kikaren upptäckte jag verkligen först två gamla grå- 

 gäss och sa Iva till därute bland sj(")arna. Men de voro da 

 säkert mer än en kilometer ut pa hafvet. Och \ id det ena 

 paret kunde jag med nunla slutligen in'skilja två eller tre små 

 gulaktiga imgar. 



Detta var alltså tle svenska grågässen! 



