'i.Sl 



Och sa blfl' (k'l morgon och dag och nu kom där en män- 

 niska. Dä reste han på halsen IVir all se bättre och så kack- 

 lade han sakta, jnst sa att gäsan kunde liöra det och i tid bege 

 sig åstad till stranden medgässhngarna hutVandei rad bakom sig. 



Hon \ar nog rechui på väg. — Jag gick raskt uppåt krönet 

 tVir att ta se. Da hade jag inte tagit tio häCtiga steg förrän 

 gåsen förställ och redan var pä vingarna. Hans starka skrik 

 hördes säkert öfver hela (mi. Och med iionom lyfle ännu fem 

 eller sex gäss från sluttningarna bakom. Innan jag hann upp 

 pä krönet, voro dclångl borta allesamman, och så länge jag 

 kunde se dem med blolla ögal, tlögo de rätt ut öfver .sjön men 

 åt olika håll. Jag sprang nedåt andra stranden för att kanske 

 få se en gässling. Men det syntes ingen. hva)'ken på vatten eller 

 land. Antingen hade de så gömt sig eller också fanns där inga. 



Efter en slunds fåfilngt sökande måste jag vända tillbaka. 

 Vi skulle fara. Då tog jag vägen upp till del ställe, där gås- 

 karlen stått. Af några Ivsande vårblommor helt nära visste 

 jag precis ])unklen. Men det märket hade inte behöfts. Del 

 var ännu lite dagg i den stilla morgonen och spåren syntes 

 där han gått. förutom andra märken. Det var också liitt all 

 se. livar han bitit af irraset. Det var inget Ivifvel om detla. 

 Han hade gått där liera limmar, kanske rundt hela nal- 

 len. Del var min syn som inle räckt till för alt uppdaga 

 hans hidVud därborta. Men var så säker all han såg mig hela 

 tiden, när jag låg i dörren vid (lagningen. 



Det började gå upp för mig. hvad det här var för fåglar att 

 komma lill med en kamera. 



.K—19:iliy:i ISerg. Sällxijnla fai/liir II 



