285 



Det gamla ordet löll mig in drag dina skor al' dina 



fötter 



P^örsikiigl oeii sakta gingo \'i slutligen iij)i) ölVei- skäret. 

 Del \ar sankl i midten som en igenvnxen liten lagnn. På 

 utsidan giek relVet nu i \arens lågvatten langl ut i halVet, 

 likt en af de västliga kusterna vid ebben. Det måste ju vara 

 ett himmelrike För grågäss, om människor blott aldrig konnne 

 tlit. I det höga. striilxa gi-äsel lago de breda hvitduniga gäs- 

 redena ötVerallt. \\ räknade tjugonio stycken pa denna lilla 

 smulan land. Sa mänga gäss hade vi inte sett. I en del al' 

 bona lago oeksä här skal etter kläekningen, men i tlera 

 fanns det ingenting, oaktadt dunet pa kanten visatle att fåg- 

 larna redan hade börjat ligga. De bon. som hade ägg, hade 

 dem tydligen rufvade. Och de tomma -~ de hade haft dem 

 nylagda just nägon dimmig dag eller natt. när en båt frän 

 kusten \arit ute. Ejderbon lägo också öfverallt. De hade 

 allesamman haft nylagda ägg just nu. Men här voro de flesta 

 lomma. Del hade varit en ovanligt hänsynsfull svensk, som 

 af nåd låtit bli att sia s(")n(ler de ägg. hvilka voro sa rufvade, 

 att de ej kunde göras till pannkaka. 



På denna sida äro icke liera ord att sj)illa [)a delta, (ira- 

 gåsens utrotningshisloria kräfver sitt eget blad. 



Alla dessa gäss. h\ilka lill det sista uthärdat pa sina reden 

 \i(l \art nalkande. tlTjgo utom svnhåll till hats. Räkna 

 dem hunno vi ej. De voro väl omkring tjugo stycken, de 

 tlesta upi)enbart honor hvilka lyfte från redet. Några hade 

 måhända ungar bland gräset. Det är inte säkert. Ty när jag 

 tog stöd för kikaren och genomsökte hafvet. varsnade jag två 



