289 



inga för att häcka. De voro allesamnum sädana fåglar, hvilka 

 samlas pä en af deni omtyckt trakt mot sommaren för att 

 invänta och uthärda ruggningstiden. En del af dem kan vara 

 hannar, hvilka öfvcrgifvit rnfvande honor, ehuru det förefaller 

 föga troligt, likasä honor hvilka förlorat sin kull, men det stora 

 flertalet måste vara sådana fåglar, hvilka icke fortplanta sig just 

 detta år. Grågässen fälla sina vingpennor i senare hälften af juni 

 och i hörjan af juli. honorna något senare än hannarna, och den- 

 na tid äro de helt naturligt mera utsatta för faror än annars. 



Det var under den liden vara urfäder i sten- och järnåldern 

 jagade gässen med sina hundar, där fåglarna tagit sin tillflykt 

 till täta vassar vid de sötvatten de häckade. An i dag be- 

 drifvas »gå.sjakterna» ute i Europa hufvudsakligen vid den 

 tiden, då fåglarna förlorat llygförmågan. De jagas då af 

 dreffolk ut ur vassarna, där de dolt sig. 



På Östersjökusten, där grågässen inga vassar ha att dölja 

 sig uti — intill kusten våga de sig uppenbart icke — , taga de 

 sin tillflykt till enstaka skärgårdar, där de ha någon fred och 

 lämpligt bete. Blifva de störda där. tillbringa de dagarna ute 

 på hafvel och våga blott smyga sig i land under nätterna för att 

 tillfredsställa sin hunger bland örterna på de yttersta klipporna. 



Hvad som nu förmått grågässen att samlas vid Hartsö skär- 

 gård är vanskligt att bedöma. Fredandet allenast kan icke 

 vara orsaken. Af ett så stort antal fåglar höra icke alla till 

 stammen på platsen, utan måste samlas dit från större om- 

 råden. Äfven på andra håll längs svenska kusten vet man 

 ställen, där grågäss i flock pläga uppehålla sig. Frågan ställer 

 sig -själf Hvar fhins den häckande delen af en så stor stam? 



37—193093. Herg. Sällsynta fåglar II. 



