296 



>HoN STÄLLDE SIG TILL MOTVÄRN 



och tryckte bland stenarna, däi' hon var svar att upptäcka. 

 När min båtkarl genade henne, ställde hon sig till motvärn. 

 duktiga tagel, och Inäste åt honom. Xäi" \i liito henne 

 gå som hon ville gick hon visserligen i sjön, men smög sig 

 åter in bland stenarna, där hon trodde alt ingen sag henne, vid 

 stranden. Hennes stumma bidan där tycktes mig IVirtälJa hela 

 hennes lif på kusten. Hon var redan trött, stackars gåsa. och 

 hon ville inte ut pa sjön. dit människornas närvaro ölVerallt 



