298 



vilda gässen vid t'lt af derns ursprungliga hemvist i den stora 

 mossen vid Borreln' slott. 



Sommaren nalkades redan öfver Själlands bördiga jord. 

 Från de vagiga markerna lyste grönskan. I Borrehy park 

 hade de hundratals råkorna redan stora ungar. En sump- 

 höna i slottets vallgraf drog ifrigt sti-an till sitt ho bland 

 svärdsliljorna. 



Det var tidigt om morgonen. Min värd förde mig ned längs 

 en af den gamla parkens slingrande gängar. En grann fasan- 

 tujjp lytte skorrande Iran ett snår. Några rådjur sprungo åt 

 sidan och blefvo sen stående borla bland träden för alt titta 

 på oss. Utanför häcken hördes vattenfåglar locka och snattra. 



Vi veko om en kulle och trädde ut pa en glänta i parkens 

 kant. Där lag Borreby mosse i en vidsträckt sänka af det 

 kringliggande vågiga landet. 



Af vatten .syntes inte mycket. Det var stora fäll af rörvass 

 från i fjol. pa langa sträckor afmejad, och närmast oss kring 

 en grund kanal ett stycke sumpig äng med svärdsliljor och 

 kabbelekor och en hel sådan djungel af saftiga, frodiga träsk- 

 örter, som man stundom får se där jorden är riktigt bördig. 

 Och midt ibland dem. inte hundra steg ifrån oss. stod ett 

 par granna grågäss och iakttog våra rörelser. 



All vildgässen här ej skulle vara så skygga var jag förberedd 

 ])a. men detta var dock en öfverraskning. Det gick sekund 

 efter sekund. De här fåglarna lyfte ju inte! 



Min värd stod leende med handen i sidan. Han var tyd- 

 ligen nöjd med sina gäss, och det hade han skiil till. 



Långsamt Ivfte jag kikaren. >lag kunde urskilja den bruna 



