302 



kringslrtkkUi ocli livar l)nikl)ar jordbit var plöjd - niidt uppe 

 i (icila ])()dde lenilon lill tjugo par grågäss inom cu ganska 

 liten sträeka al" mossar oeh små klarvatten. Utanför hade de 

 visserligen hatVet och dil vandrade de också, när ungarna 

 blefvo sl()rre. Men mossen var i alla fall hemvistet, och 

 människornas närhet, när de plöjde sina åkrar eller kcirde 

 sina åkdon på landsvägen midt igenom gässens område, tycktes 

 inte bekymra dem alls. Dag efter dag såg jag gåsparen gå 

 där med sina ungar, liera par. Aldrig såg jag en fågel lytta 

 då. De siriickte på halsen när någon kom och gömde sig i 

 vassen en stund. Det var alllihoj). Och gick man bara undan, 

 kommo de strax fram igen. 



Grågässen vid den svenska kusten (")f\ergafvo sina ungar 

 och försvunno. när en människa nalkades, eller logo de de 

 små lifven med sig utom synhall på öppna hafvet. \'id 

 Borreby gick jag en dag i solgasset längs mossen och öfver- 

 raskade vid ett klarvatten ett par grågäss, som med sina ungar 

 sutto hvilande vid brädden. Jag var bara tio. femton steg 

 ifrån dem. niir de foro i vattnet. Men inte ens nu lyfle de 

 gamla fåglarna. Ungarna rusade åstad öfver vattenvlan med 

 gåsan simmande i spetsen. Men gåskarlen simmade modigt 

 sist och niir en af de sma blef efter, stannade han med trotsig 

 hållning och väntade på gåsbarnel. hvar})å hela lamiljen för- 

 svann i vassen. 



Detta lockade min kamera och jag vaktade sedan i flera 

 limmar pä olika släflen vid vasskanten för att fa en 1)11(1 af 

 en gåsfamilj pa nära hall. Säkert var jag vid deras faxorit- 

 platser, men del \ar l()i'g;ifves. (liissen konuno inte dil. 



