303 



\'i(l ell tillfälle, när jag ledsnade, skulle jag gä landsvägen 

 tillbaka upp till Borreby. Därvid hade jag att passera en liten 

 l)ro öfver en kanal ungefär femtio meter IVan det ställe där 

 jag sullit förut. Frän mossens vass, som växte tält kring bron, 

 klättrade jag upi) pa landsvägen och lade ihop min kamera 

 för alt gå vidare. Godsherren och hans förvaltare slodo bred- 

 vid. Då, medan jag vände ryggen till. luhde jag ett misstänkt 

 ljud från vattnet och vände mig hastigt om. Där simmade 

 en gåsfamilj just ut på kanalen och försvann Ijorta i 

 vassen. De hade legat där bland växterna vid vägen hela 

 tiden, medan jag förgäfves vaktat helt nära ule i mossen och 

 medan skjuls efter skjuts bullrande rullat förbi öfver bron. 



Den som läser detta skall redan själf ha gjort tillräckliga 

 jämförelser mellan de vilda gässens olika uppträdande på de 

 trakter jag sökt skildra. Någon skall frestas att tro, att mossen 

 vid Borreby är ett fredadt naturskyddsområde. Men det är 

 den inte alls. Där är bland den bästa andjakt i hela Danmark 

 och där skjutes mycket fågel. Den jaktbara fågeln beskattas 

 blott så som den bör. Under häckningstiden är den fredad 

 och förföljes inte året om, så som det varit sed pa de tlesta 

 trakter hos oss, där grågåsen nu är utrotad. En sådan vård 

 och klok beskattning af djurvärlden är inom sådana lands- 

 delar, där jordens odling och människornas talrikhet öfva 

 starkt inflytande på djurlifvet, helt visst äfven för (hntåligare 

 djurarters bestånd, minst lika bra som den absoluta och en- 

 sidiga form af naturskydd, som under senaste åren sträfvar 

 att gripa öfver områden, hvilka numera knap[)ast kunna lämnas 



