304 



åt sig själfva och lixilka ciulasl del yttersta af intresse och be- 

 vaUniiigsUraft 1'önnai- att skychhi mol en allt tcätare belblknings 

 olörståncl ocli ötXergrepp. 



Grågåsens öfverdritna skyggliet och Ibrtgäende försvinnande 

 i Sverige äro blott åter ett exeni|)el bland många på vår bonde- 

 oeh småbrukarbefolknings oförmåga alt hushålla med natu- 

 rens lefvande tillgångar. I fråga om Uane utholmar är tVirtöl- 

 jelsen mol den Hlla grågåskolonicn där åter ett af de olahga 

 bevisen [öv hjälplösheten hos den nuvarande higst i Ilningen 

 till jaktbara djurs skydd. 



Det talar bäst att här atergifva ägarens korta rader till mig 

 om gässens upjjlrädande där. Man skrifver: 



Sedan urminnes tid har grågåsen förekonnnit som llyll- 

 fagel a mina utanför Rånehamn belägna holmar. Ar 1901) 

 iakttogs han häckande därstädes. Höskörden har af ålder ar- 

 ligen inbärgats å dessa holmar. Ar 19()(S blef den obärgad. 

 Antagligen ha vi i detta förhållande att söka anledningen till 

 gåsens kvarslannande såsom häckande. 



Ar i)ielelsskäl har jag aldrig föranslallal någon noggrann 

 räkning aC antalel bon. 



Jag uppskallar dem på grund afllykliga iakttagelser sålunda: 

 Ar 11)01) cirka 4 bon. 

 Ar 1912 1.") bon. 



Ar 1913 20 bon. 



Under de diirpa loljande aren \ill jag uppskatta antalet bon 

 till cirka 2,") å ISO stycken. Aren 1918 och 1919 halva alla 

 bon blifvit iilnndiade, sannolikt al' människohand. Det :ir IVir 

 (len skull sannolikt att fågeln konnner alt (")l'vergif\ a denna 

 häckningsplats. » 



