311 



(Icrns r(')rclsc sndi' :ill de voro liy^j^ci. Badii u;iiigo allljäml 

 1110(1 liutViidct iiagol iicdal pa dcii krökla halsen, och nu såg 

 jag. all (Iti var gåskarlen som kacklade eller kanske rättare 

 siialliade lite. Han hade iia<f()n nieninii om vaiidriniien {\'j\\ 

 som han \ille ge nitryek at 



Då — [)a en gäng. när fåglarna \-oro midttVir mig. reste håda 

 på halsarna och hlelNO slående stilla. Hela halhiingen oeli 

 den lasta blick som bada Histe just pa min tangli(")g sade. att 

 de hade märkt mig. Ögonblicket t(")rul hade de inte be\:ir- 

 digat mitt gömställe med en blick och hur skulle de också 

 kunnat \eta. att det lanus något misstänkt där. 



En hel hop iiKijIiglieter Ibro pa en minut genom milt liutXud. 

 Någon del al' tångtäckelset kunde ha blåst af och blottat under- 

 byggnaden. Maskeringen för kameran kimde ha rasat. Jaii 

 kunde — som hos langnäbban jjå Öland — ha rakat glömma 

 min hatt utanför, så att fåglarna just \arsiiade den. när de 

 kommo till en n iss punkt. Nu förmådde jag ju i hvarje fall 

 blott sitta or(')rlig U)i alt inte kanske fördärfva alla nuijlighcler. 

 Men de bada gässen stodo en kort stund stilla med sträckta 

 halsar. Så kacklade bada. sänkte och höjde halsarna gång på 

 gång och kacklade igen. Det var en helt annan ton i lätet 

 nu än det \arit nyss. när de Noro trygga, öcli så gjorde de 

 långsamt helt om och gingo lika sakta nedåt stranden som 

 de kommit. Ett par gånger stannade de och sågo sig om. men 

 sä ibrlsaltes reträtten, tilldess bada IVirsvunno bakom tanii- 

 högarna. 



Hvad \'ar nu detta? Jag såg ut genom springan till höger. 

 Gåsen pa boet däi'l)orta låg kvar. Hennes liufvud och hals 



