318 



gilla i^ang som dagen IVinil. I-"iskiiiåsarna kommo lugna ned 

 på stenarna. SpolVen lyslnade och började äla. i^rier en 

 limma hörde jag stilla gåskackel nlitran retVel. Hlaslen hade 

 hindrat mig att höra sa väl dagen törut. Kil par gäss koninio 

 också flygande och fällde utanför norra stranden sa alt \aU- 

 net tVnsade om dem. Kfter ytterligare en stund kom min gasa och 

 hennes Irogne karl myckel i-iktigt fram mellan langhögarna. 

 De beledde sig likadant som dagen förut. De Noro möjligen 

 ännu f(")rsikligare. De stannade på samma ställe, gåskarlen 

 bakom aräsel. gasan framme så att hon kunde se bättre. Tv 



or? •- 



nu sade dem Ivdligen deras skarpa IVirsland. all de måste ha 

 ögonen med sig. eftersom balen nyss varit däi'. Att dessa 

 faular draga slutledningar äi" utom allt txifvel. 



När de stall ett par minuter där. ville gåsan gå upj) till boel. 

 men gåskarlen kacklade och hon vände igen. Xu tänkte jag 

 att det var omöjligt, men dessbättre gingo fåglarna uppenbart 

 för säkerhetens skull bloll ell hvarf omkring mig. fh-faren- 

 heten från dagen tVirul fanns i deras minne. De kommo åter 

 tillbaka Iran höger och stannade lika halsstarrigl bakom snai-et. 

 Det är väl oxissl lun- länge de skulle dr()jl ännu. om ingenting 

 inträlfat, men plötsligt sprang gåsan hväsande och med sträckt 

 hals rakt upp till redet. 



Var del aler mot mig hon hväsle".' Xej ! (lenom spi-ingan 

 uppfattade jag i en blink skynilen af någon, som nuisle ha 

 suttit emellan mig och redet (.'It (ögonblick, utan all jag märkt 

 det. Det var den hon sprang till för all jaga undan, och da 

 det bodde liskmasar i närheten, tänkte jag inte vidaie |)a saken. 

 Den skvgga fågeln var ju där mi. Hon tycktes inie \ara rJ(U\. 

 när hon lutade sig IVam öfver äggen. 



