322 



på samma sätt som dagen loriil stannade hon uppe vid redet 

 och hväste med gapande näl)l) medan ögat misstroget gran- 

 skade [änghögen. 



Hon var nu inte endast rädd. Det .syntes pä hela hennes 

 sätt. Hon var ond. 



Båten närmade sig just chi. Det hördes på spofven, och de 

 båda gässen gingo långsamt nedåt retVet där de försvunno. 

 När min medhjälpare nu konunit. beslöt jag all länma delta 

 gäspar i IVed och flyttade mina grejor borl i del gömsle jag 

 gjort pa en annan del af holmen. Det låg sämre doldt än det 

 törsta och gasen där hade .stor kull. hvarlör jag knappt vågade 

 hoppas, alt en så gammal erfaren tagel skulle lata ötVerlista sig. 

 Men vinden som nu börjat dra frän sydöst låg ifrån boel och 

 åt mig och det var ju gynnsamt, blott icke gåsen lick infallet 

 att gå omkring mig på nära håll. På längre afstånd tycktes 

 fåglarna, så vidt jag kunde förstå, ej ha hjälp af luktsinnet. 



Denna gås kunde jag se. när hon närmade sig utifrån hafvel. 

 Del var rätt god utsikt öfver refvet där, och jag kunde iakt- 

 taga, all de llesta gässen, när en limma förgall. kommo sim- 

 mande in från sjön, stego i land på grundvaltnel. där de 

 länge stannade för alt putsa sig. och slutligen parvis vandiade 

 upp till sina bon. Men under den linuna jag väntade inträf- 

 fade någol. som kastade ljus öfver den förra gåsens häflighel. 

 niir masen kom i närheten. 



livad del varit för mås. hade jag af skymten ej kunnal åt- 

 göra, men nu, medan jag väntade vid gåsboet. kom ovänladt 

 och imian jag ens blef färdig med kameran en silllrul nedfa- 

 ranile. log ell gåsägg uv redet och llcig med det helt i näbbet. 



