32Ö 



I)c IVirsta sckiiiuk-nui \ilk' jaL; iiilr Iro dfl. Min IVircsläll- 

 iiing i;r<-'|) vWvv den cnsainiiK' liarslriileii jaLi; sctl på relVcl 

 (lagen löriil. Men dess bätlre kunde jag liär genom en springa 

 i en iiasl IViiia med oeh say tayeln siilla sig med äiiuel kanske 

 lemtio steg horl. Han hade gula ben oeii var alltså en sill- 

 liiil. Del kunde väl \arit al" intresse alt se om han oeksa 

 iilit upp iigget. men sä långt tänkte jag inte utan sehasade pä 

 honom, hvarvid han förskräekt Hög sin väg. 



Dess bättre voro inga gäss ännu svnliga." Hade de \arit 

 däi'. hade jag måst liga. Men gåsboel hann fa ännu ett besök, 

 oeh nu var jag tillreds med kameran. Det \ai" en liskmås 

 som kom ned på samma sätt som sillmasen. Men han satt 

 bara siilla \\d redet en stund och sneglade pä de hvita äggen. 

 Sa Ibr han. och just da varsnade jag gässen komma. Sam- 

 tidigt visade sig också flera gäss med ungar, men de stannade 

 ute pä refvet, medan mitt gåspar kom vandrande upp 

 mellan tufvorna. De tycktes inte märka någonting, och jag 

 lyckades till och med få en bild af gåskarlen, när han sakta 

 skred bortom gräset, där för öfrigt fiskmåsen just satt, om 

 det nu \ar densamme. 



Hvad ville sa måsen \i(l redet? 



Den gången ansåg jag det blott vara nyfikenhet som dref 

 honom, men sedan jag pa Källskären lärde känna fiskmåsen 

 som stal ägg från skräntärnorna är förtroendet slut. All 

 han står här på kanten af gåsredet är obestridligt och han 

 har inte så mvcket sämre näbb än silltruten. 



