335 



steg l){)rl r;ikl söder om dem. oeli när de i sin ifver all äta 

 vände stussen åt mig, kaclclade jag igen lite sakta för att fa 

 dem att se opp. Men det hade en oväntad verkan. De slutade 

 att äta och lyssnade efter hvarifran kacklet hördes, och nu 

 kom den lilla kullen laiiVande rakt åt mig. — De trodde att 

 det var gåsan! 



Då föll det mig in att jag kanske kunde locka hela sällskapet 

 ut pa äfventyr. Alltjämt sakta kacklande drog jag mig före 

 dem mol stranden, och de följde efter i gåsmarsch, som om 

 det varil den naturligaste sak i världen. 



sFÖRSTA LILLA VATTENFLIK RUSADE DE NED UTL>: 



