MADÁRVOKULÁSI ADATOK — VüGELZUGSDATEN 



*7 



jenek is átmenetileg régi megfigye- 

 lőink, lelkileg mindig velünk lesznek 

 s velünk együtt épitik tovább azt a 

 magyar kultúrát, a melynek fölvirá- 

 goztatásában eddig is részt vettek. 

 A reánk váró kemény és elszánt 

 harczokban a kultúra lesz a mi 

 fö fegyverünk s ezt a fegyvert nem 

 szabad kiejteni kezünkből. Minden 

 eddigi kultiu-munkás maradjon a 

 helyén s velünk együtt bizva bizzék 

 a magyarság jövőjében. 



Bármilyen gyászos és kilátástalan 

 is legyen a jelen, mégis abban a 

 reményben bocsátom útjára ezt az 

 évi jelentést, hogy ez még nem az 

 utolsó. Okvetlenül lesz folytatása, s 

 ezért kérem minden megfigyelőnket, 

 ne hagyja abba az eddigi oly sze- 

 retettel s avatottsággal folytatott 

 munkát, küldje be még nem közölt 

 eddigi valamint jövő megfigyeléseit. 

 Ha esetleg a közelebbi jövőben nem 

 is tudnók azokat közreadni, majd 

 megjön armak az ideje is. Ha más- 

 ként nem lehetne, levéltári anyag- 

 ként letétbe helyezzük azokat a jobb 

 idők számára, amelyek eljövetelében 

 minden magyar ember hisz és hin- 

 nie kell. 



Az évi jelentéseket kérjük mindig 

 idején beküldeni, nehogy az adatok 

 közlése későbbre maradjon. A külső 

 alakra vonatkozólag pedig utalunk 

 a borítékon levő kérelemre. Lehe- 

 tőleg az uj latin nomenkluturát kér- 

 jük használni, amelyet Chernél J. 

 az Aquila 1918. évi kötetében álla- 

 pított meg az intézet használatára. 



Budapest, 1920. január havában. 



die im tiefsten Inneren unseres 

 Herzens stets lebende Hoffnung, 

 dass all'dieses viele Furchtbare nur 

 von vorübergehender Dauer sein 

 wird, ausserdem auch noch die 

 Hoffnung, dass unsere bisherigen 

 Beobachter, unter welche Unter- 

 drückung sie auch gelangen mögen, 

 uns immer treu bleiben werden und 

 sich auch weiterhin in den Dienst der 

 ungarischen Kultur stellen werden, 

 an deren Entfaltung sie auch bisher 

 regen Anteil genommen haben. In 

 dem uns harrenden schweren Kampfe 

 wird die Kultur unsere Hauptwaffe 

 bilden, es darf daher niemand diese 

 Waffe niederlegen. Ein jeder Kultur- 

 arbeiter verbleibe auf seinem Posten 

 und vertraue felsenfest auf die Zu- 

 kunft des Ungartums. 



So traurig und aussichtlos auch 

 die Gegenwart erscheine, so geleite 

 ich diesen Bericht dennoch in der 

 Hoffnung auf seinen Weg, dass der- 

 selbe noch nicht der letzte sein wird. 

 Die Fortsetzung wird jedenfalls fol- 

 gen und richte ich deshalb an jeden 

 Beobachter die Bitte, die bisherige 

 Beobachtungstätigkeit fortzusetzen, 

 die bisher noch nicht veröffentlich- 

 ten, so\Aàe die späteren Beobach- 

 tungen an uns auch weiterhin ein- 

 zusenden. Wenn dieselben in der 

 nächsten Zeit eventuell auch nicht 

 veröffentlicht werden könnten, so 

 soll das niemand etwas anhaben, 

 wenn es nicht anders gehen sollte, so 

 werden dieselben in Verwahr gelegt 

 für die kommenden besseren Zeiten, 

 an welche jeder Ungar mit voller 

 Zuversicht glaubt und glauben muss. 



Budapest im Jänner 1920. 



