8 CHERNELHÁZI CHERNÉL ISTVÁN 



lakó oniithophag népeknek s azok úgy mint eddig továbbra is valósággal 

 hekatombáit pusztitják el a mi védenceinknek, törekvéseinknek nem lehet 

 látszatja és eredménye. Az utóbbi években ugyan a délvidéki tömeges 

 madárpusztitásoknak statistikája kisebb számokat mutat, annak ellenére, 

 hogy a fogóeszközök furfangos tökéletesedése és sokfélesége mindinkább 

 fejlődött ; csalódnánk azonban, ha a mészárlás arányainak a megcsappa- 

 nását jobb viszonyok előjelének tartanánk. Nem javulásnak hanem inkább 

 ama szomorú ténynek bizonysága ez, hogy a madarak általános meg- 

 fogyatkozása mind szembetűnőbb. Ha az északibb államok védelmi intéz- 

 kedései e költözködő fajokat a szaporítás évadjában nem oltalmaznák, 

 bizonyos, hogy nem egy közülök a kiveszés veszedelmében forogna 

 már is. 



A mig a déli népeknek a vonuló madárság ellen folytatott, évről- 

 évre megismétlődő irtó hadjáratai végleg meg nem szűnnek s a XX-ik 

 századnak ez a — kultúráján éktelenedö — szégyenfoltja el nem tüntet- 

 hető, addig az általános emberi és közgazdasági érdekeket szolgáló 

 madárvédelem kérdése megnyugtató megoldást nem találhat. 



Ép ez okból, sajnos, az 1902. évi „Egyezmény" sem javított a 

 régebbi állapotokon, mert hiszen Olaszország és a Balkán-államok nem 

 csatlakoztak hozzá ; Spanyolország, Portugália és Görögország pedig a 

 csatlakozás ellenére sem tudtak igazán foganatos védőintézkedéseket 

 alkotni vagy végrehajtani. Nagy-Britania, Hollandia, Dánia és Orosz- 

 ország nincsenek ugyan a signatárius hatalmak sorában, de — kivéve az 

 utóbbit — országaik területére vonatkozóan a kor színvonalán álló s 

 nagyjában megfelelő rendelkezésekkel oltalmazták madaraikat. 



Nagyon tanulságos az a történeti vázlat, melyben a madárvédelmi 

 törekvéseknek, törvényes intézkedéseknek, nemzetközi tárgyalásoknak képét 

 az „Egyezmény" megalkotásáig már 1907-ben tömören és mégis tüze- 

 tesen megfestette Herman Ottó, a M. 0. K. akkori főnöke, a m, kir. 

 földmivelésügyi Ministerium kiadásában megjelent : „Az 1902. évi párisi 

 nemzetközi madárvédelmi egyezmény és Magyarország" 

 cimű művében, mely tekintettel a külföldre, angol nyelven is napvilágot 

 látott. De nem kevésbbé tanulságos a fejlődés folyamata az 1902. óta meg- 

 nyilatkozó tevékenységnek is, mert tisztán tükröződik benne az „Egyez- 

 mény" hatása. Csak röviden kívánok itt kétségtelen eredményeire reá- 

 mutatni. Elsősorban utalok azokra a törvényekre és rendeletekre, a melyekkel 

 a különböző államok a madarak védelmét előmozdították vagy megjaví- 

 tották, idézve az illető intézkedés keltét : 



Spanyolország 1902. május 12-én (Végreh. rend. 1903. febr. 3-án), 

 Svájcz 1904. jun. 24-én (Végreh. rend. 1905. ápr. 18-án), Belgium 1906. 

 aug. 15-én, Karinthía 1908. ápr. 12-én és Krajria 1910. jul. 20-án, 

 Svédország 1907. márc. 27-én, Németország 1908. máj. 30-án, (mely biro- 



