122 KISEBB KÖZLEMÉNYEK 



mutatkozik. így volt ez a nagycenki erdészlak környékén is, hol néhai 

 PÉTER Vince erdész több évtized alatt csak egyetlen évben észlelte a 

 cinegéknek ilyen viselkedését, amely eszerint bizonyos idöjárásbeli rend- 

 ellenségek következményének látszik. Kutatnunk kell tehát, vájjon nem 

 az időszaki szárazsággal összefüggő rohamos rovarpusztulás s egyidejűleg 

 fellépő ivóvízhiány okozza-e ezt a kivételes kártételt s lehet-e ellene itatok 

 alkalmazásával vagy a különben csak télen szokásos etetésnek nyári vagy 

 öszeleji megkezdésével védekeznünk. Ez utóbbi eshetőségre azért gondolok, 

 mert a gyakorlati madárvédelem intenzív müvelése már több esetben 

 rávilágított a rovarvilágnak időjárás — főleg szárazság — okozta rohamos 

 megfogyására, amit éppen az állandóan megfigyelt rovarevő madarak 

 szokatlan viselkedése árult el. így néhány évvel ezelőtt intézetünk kertjében 

 is megtörtént, hogy a júniusi szárazság folytán élelemszükébe került 

 széncinegéink kirepített fiaikkal együtt a téli etetőbe szálltak s a télről 

 benne maradt madárkalácson lakmároztak. A téli etetőnek tavasztól őszig 

 való kivételes látogatottságát időközben másutt is észlelték s épp ezért 

 az a kérdés is felmerült már, nem volna-e célszerű, ugy a szokatlanul 

 meleg és száraz, mint a fiókanevelés idején beállható zord időjárásra való 

 tekintetből a téli etetőket az egész év folyamán üzemben tartani? 



CsÖEGET Titus. 



A széncinege haszna a méhesben. Egy izben már volt alkalmam 

 az Aquila hasábjain (XVII. p. 264) fölszólalni aziránt, hogy a széncinege 

 a méhesnek nem ellensége — amint ezt Ba. Ambeózt B. „A méh" cimü 

 könyvében hangoztatja. Az 1917/18. év telén ujabb meggyőződést szereztem 

 arról, hogy a széncinege által a méhesben okozott kártétel jelentéktelen, 

 ellenben a tisztogatási munkájával jelentékeny hasznot hajt. 



Az 1917, év az abnormális szárazság következtében a méhészetre 

 is rendkívül káros hatással volt, ugy hogy ősszel még a leggondosabban 

 kezelt méhescsaládokat is redukálni kellett, hogy a megmaradottak fel- 

 erősithetők legyenek. Ezen müvelet következtében méhesemben sok kas 

 helye üresen maradt s hogy ezek az üres helyek ne legyenek olyan szembe- 

 tünöek, egy-egy üres kast állítottam oda. A kasok nagy része átmeneti kap- 

 tár volt, rajta a födővel. E födő és a kas fala között volt a víaszmolyok 

 búvóhelye. Ezt a széncinegék csakhamar észrevették és egész télen át 

 jártak erre a jó táplálékra, annyira, hogy több födőt erősen átlyukasztottak, 

 pedig ezek ujjnyi vastag gyékény fonadékból készültek. Érdekes dolog, 

 hogy a telt kasokhoz, egyáltalában hozzá se nyúltak, holott ezeken is 

 rajta volt a födő. Nézetem szerint a belőlük kihallatszó zümmögés miatt 

 nem nyúltak ezekhez. A tavaszi tisztogatás alkalmával a kisöpört holt 

 méheket egy-kettőre eltakarítják, de hogy a kiszálló méheket kapkodnák, 



