KISEBB KÖZLEMÉNYEK 123 



azt sohase láttam. Az én tapasztalataim szerint tehát a széncinege mint 

 a viaszmoly pusztítója jelentékeny h;isznára van a méhesnek. 



RÁcz BÉLA, Szerep. 



Circus cyaneus egérpusztitása. 1917/18. telén nálunk meg- 

 lehetősen elszaporodtak az egerek. Az év végén szokatlanul nagy számban 

 — kb. 15—20 drb. — jelent meg a Circus cyaneus és állandóan vadászott 

 az egerekre. Csekély magasságban portyáztak a mező fölött s szorgalmasan, 

 kitartással üldözték kártevőinket. Igaz, hogy egyik-másik példányt rajta- 

 csíptem, amikor galambon, illetve varjún lakmározott, de táplálékuk 

 túlnyomó része egér volt. Bessentet István. Dég Veszprém m. 



A nagy őrgébics vakmerősége. Pécsett 1917. év február 

 havában nagy havazás és kemény hideg napok voltak. Ez alkalommal 

 figyeltem meg, hogy a nagy őrgébics közvetlen fejünk felett vadászgatott 

 kizárólag cinegékre. A kéznél levő golyós fegyverrel iparkodtam elűzni 

 a vakmerő támadót. Az elhangzott két lövés sem zavarta munkájában, 

 noha a gallyat lőttem el, melyen a madár ült. Pár perc múlva a szemünk 

 láttára csípett el egy széncinegét és egy ágvülába erősítve, betörte a fejét 

 és lakmározni kezdte az agyvelejét. Mindezt előttünk 6 — 7 méter magas- 

 ságban egy nyárfán végezte, hógolyók dobálása közben. 



Radetczky Dezső. 



Megfagyott fecskefiókák. Az országos csapás minket is elért. 

 A június 4-ről 5-re forduló éjjel erős fagy volt nálunk. Egy exponáltabb 

 helyen levő fecskefészekben a már tollasodó fiókák megfagytak. 



SzEÖTS BÉLA, Hejőcsaba. 1918. 



Füsti fecske fészke a villanylámpa ernyőjén. A Mískolcz melletti 

 Tapolca egyik tükörfürdőjében a boltozatról lecsüngő villanylámpa 

 ernyőjén egy Hirundo rustica L. pár rakott fészket s abban kétszer 

 nevelt fiakat. Az öreg fecskéket sem a lámpa ingása, sem a próbaképpen 

 történt meggyújtása nem zavarta az etetésben. <=;zeöts Béla 



Gólyáktól agyonhajszolt fiatal túzok. Érdemesnek tartom a köz- 

 lésre azt a megfigyelésemet, hogy az idén juhus 22-én láttam, amint két 

 gólya addig üldözött egy idei költésből származó túzokot, amíg az 

 lezuhant az udvaromba és összezúzta magát, ugy hogy harmadnapra 

 kimúlt. Hogy mi okból üldözték a gólyák ezt a fiatal túzokot, arról 

 sejtelmem sincs. A lezuhanás után tovább szálltak és többet nem törődtek 

 áldozatukkal. ^^^^ B^j^^^ Szerep. 1918. 



