KISEBB KÖZLEMÉNYEK 125 



fürészport hintettem. A nőstény egy ideig ebből is kiliordta az ürüléket. 



A fiókák felnevelése zavartalanul folyt — és megjött a kirepülés 

 ideje is. Július 26-án a fészekből egy fióka az ürülék felfogóra repült, 

 aztán a kapualját 2 — 3-szor körülrepülve ismét a fészekbe szállott. Július 

 27-én reggel az egész fészekalj elhagyta a fészket — tehát a világra- 

 jöttük 22-ik napján. 



A fiókák az öregekkel együtt augusztus 13-ig a fészekre, illetve a 

 bevert kampós szögekre jártak éjjelre. Tehát a kirepüléstől számítva 16 

 napig. 



A fiatalok elmaradása után azonban az öregek tovább is a kampós 

 szegekre jártak hálni. Mindenik következetesen a maga helyére ült. 



Szeptember 10-én már csak az öreg cf repült be. 13-án a cf sem 

 hált a szegen ; 15- és 16-án nappal a cf felkeresi fészke iáját — rá is 

 ül a kampós szegi'e ; 17- és 18-án ugyanazt teszi. Az utóbbi napon egy 

 fiatalt hoz magával, ezt a fészekbe vezeti — és szenvedélyesen csicsereg 

 neki — akár csak tavasszal. Ez talán jövendőbeli párja, mert régi nős- 

 tényje el is pusztulhatott, valószínűleg azon időben, amikor a cf magá- 

 nyosan jött hálóhelyére. Hogy a 9 ^^^ vonulókkal ment volna el, nem 

 valószínű, de nem kizárt, mivel a fecskepárok összetartása még nem 

 biztos. 



Szeptember 19. és 20-án a fecske házam táján már nem mutat- 

 kozott, bizonyára elvonult. Szeöts Béla Miskolc. 



Megfigyelések egy reznek túzokról. 1918. szept. 21-én egyik 

 vadásztársam egy reznek túzokot sebzett meg. Buja cukorrépából kelt 

 fel a madár s könnyű szárnysebzést kapott. Hozzám került; sebe pár 

 nap alatt begyógyult. 10 napig volt nálam s már kezdett szelídülni, a 

 mikor egy éjjel a kertben kint maradva macska zsákmányává lett. 



Igen jámbor szelid madár volt. Ha az ember a földre tette ót, 

 fekve maradt s csak akkor állt fel s futott el a bokrok közé, ha pár 

 lépésre eltávoztunk tőle. 



Eleinte a fáskamrába húzódott be egy sarokba s ott feküdt állan- 

 dóan. Ha valaki figyelte, sohase evett. Magot nem igen fogyasztott, leg- 

 jobban szerette a friss lucernái. 



Ha kihoztam a kertbe, ott igen ügyesen bujkált a bokrok között, 

 de a falat nem ismerte fel akadálynak s mintha nem látna, mindig fejjel 

 rohant neki. A fal tövében végigfutva, a sarokban ismét neki rohant 

 mindig a másik falnak. Tehát csak a növényeket ismeri akadálynak, 

 ellenben az előtte ismeretlen tárgyakat nem is látja meg, azaz nem ismeri 

 fel abban az akadályt. 



Járása a fiatal pulykáéra és a gyöngytyúkéra emlékeztet, csak nem 

 oly gyors, mint ez utóbbié. 



