róì olii ìtrAfiii iinhil úhiiil:. címck következté- 

 ben jelenik meg az átvonulás alkalmával oly 

 későn Közép-Európában is, s viszont ez a kései 

 megjelenés adott alkalmat arra a feltevésre, 

 hogy ott is költ, a hol ez nem történik meg. 



Itt megemlítem, hogy úgy Almássy mint Rei- 

 ser abból következtettek a költés lehetőségére, 

 hogy a madarat párosával látták s Almássy a 

 madár egész visel kodi'sót is gyanúsnak találta. 

 De ha a vonuló ]iii(>iit;i csapatokat megfigyel- 

 jük, azt látjuk, hd^y a lusohb érkezők között 

 igen gyakran találunk kivált párokat, a melyek 

 ennek daczára tovább vonulnak, továbbá hogy 

 a vonuló csapatból nem egyszer emelkedik fel 

 szárnyverdesve egy-egj' megindult hím, tehát a 

 nászrepülés már kezdetét vette, de Iuiih/ ix'lkül, 

 épúgy mint Almássy Anthus cervinusa, melyet 

 (id. h. pag. 127) május 17-én a Sinoi-Liman 

 mellett megfigyelt. Ez a jelenség tehát nem ta- 

 núsítja azt, hogy a madár ott helyben költeni 

 szándékozik, hanem annak oka a már igen 

 előrehaladott nemi gerjedelem fejlődöttségében 

 keresendő, a mi a vonuló egyedeknél iinv ('(Ji/- 

 foriiiúii .s- nevt ('(pj idöbfii következik be, s épen 

 azért — úgy látszik — bizonyos esetekben ma- 

 gára a vonulás alakulására is l)ef olyast gV'a- 

 korol. 



Annak a körülménynek feltárása, hogy az 

 Anthus cervinus a téli főtanyákon és a fővonu- 

 lási irányokon kívül is telel és vonul, habár 

 szórványosan, ez arra mutat rá, hogy azok tör- 

 zsenként oszolnak meg, s hogy a törzseknek 

 külön útjaik, külön költő és külön telelő helyeik 

 vannak, s talán ebben gyökerezik — nagy álta- 

 lánosságban szólva — a subspeciesek keletke- 

 zése és fejlődése is. 



E jelenségben keresendő talán annak az oka 

 is, hogy egyes — bizonyos területeken szórvá- 

 nyosan telelő fajok az adott terület phaenolo- 

 giai törvényeihez nem alkalmazkodnak — mint 

 pld. a Muscicapa és Euticillánál láttuk Gibral- 

 tar és Wadelai között. 



S végül az Anthus cervinus magatartásában 

 Emin basa la<iói füsti fecskéjének analógiája is 

 felfedezhető, melyek tehát azért indulnak olyan 

 későn, mert magas északi vidékeknek, vagy még 

 inkább kelet felé messze kiterjedő költő terüle- 

 teknek lehetnek szánva, épúgy mint az Anthus 

 cervinusok is. 



S ha most a három világrész, Europa, Ázsia 

 és Afrika fekvésének egymáshoz való viszonyát 

 akár magán a földtekén, akar pedig a Mercator- 



Aitfhniri, ,lrs Voí/rls ,nix ,lrn 117,//, v-/»,,,//,'- 

 /•('//,• das liiedurch i)e(lingte späte Erscheinen 

 auf dem Durchzuge in Mittel-Europa ist die 

 Veranlassung, dass ein Brüten auch dort ver- 

 muthet wird, wo es nicht stattfinde! . 



Hier bemerke ich, dass sowohl v. .\i.MAsy als 

 auch Eeiser aus dem paarweisen resp. späten 

 Vorkommen, der erstere auch aus dem Beneh- 

 men, auf die Möglichkeit des Brütens in der mitt- 

 leren Region sehliessen. Die Beobachtung der 

 ziehenden Lerchenscharen sagt aber, dass neben 

 den später erscheinenden häufig auch Paare un- 

 terschieden werden können, die trotzdem weiter- 

 ziehen : ferner, dass aus der ziehenden Schar oft 

 ein Männchen sich flatternd erhebt, also den 

 Hochzeitsflug beginnt /'(v/or/i .s7í(»í*/í ìiìi'iht, so 

 gut wie der A. cervinus, welchen v. Almásy — I.e. 

 p. 1Í27. — am 17-ten Mai am Sinoi-Liman be- 

 obachtet hat. Diese Erscheinung fusst also nicht 

 in der Absicht zum Brüten, sondern in der hohen 

 Entwickeluug des Paarungstriebes, welch' letz- 

 terer in der Reihe der ziehenden Individuen 

 uiitiìpirìi zur Geltung gelangt und wie es scheint 

 eben desswegen in gewissen i'ällen auch auf die 

 Gestaltung des Zuges einwirkt. 



Die Erklärung des sporadischen Vorkommens 

 des überwinternden und ziehenden Anthus cer- 

 vinus abseits von dem Haupt-Winterquartier 

 und der Haupt-Zugsrichtung oder Linie, deutet 

 auislaiiniiinrisr VrrlliriliiiHi hin. wo ilnnn dir 

 Shinniir rl;ir,n' UV;/.', ,■/,/ riijrurs Brtit;irl,ivl 

 Uinl rH/mr rhrnrinlrrn Hq^nrlr Inthrn, imrin 

 dann nurh nLrrhnn,,! ,jrnn.nl. drr snh.,u-rili- 

 srhr Enhrnl.,dnn;is,i,nni n'nrzrin dnrfir. 



In dieser Krscheinimg dürfte auch die Ursache 

 jener Erscheinung fussen, dass sich gewisse, au 

 gewissen Punkten s^joradisch überwinternde 

 Arten dem phänologischen Gang eines gegebenen 

 Gebietes nicht fügen — wie die Muscicapa und 

 Ruticilla \on Gibraltar entgegen jener von 

 Wadelai. 



Und schliesslich, in dem Verhalten des Anthus 

 cervinus dürften wir auch das Spiegelbild der 

 Rauchschwalben EraN Paschas von Lado er- 

 blicken, welche spät aufbrechen, weil sie für 

 hochnordische, besonders östlich weit entwik- 

 kelte Brutgebiete bestimmt sind — so gut wie 

 Anthus cervinus. 



Wenn wir dann die gegenseitigen Verhältnisse 



! und Lagen der drei Welttheile : Europa, Asien 



1 und Afrika, sei es auf der Erdkugel, oder in 



Mercator-Projection überblicken, so ergiebt sich 



