Ennek megokolása a következő : 



Néhányan az euróiiai kontinens megligyelöi 

 közül inkább a HoMEYER-féle vonulási elmélet 

 - frontvonulás — felé hajlottak, ellenben ki- 

 váltkép azok a kutatók, a kik oly vidékeken 

 figyeltek, a hol a vonulás északkeleti irányú vagy 

 forditott — u. m. Middendorf A., Eadde, Se- 

 WERÏZ0W — élesen határolt, sőt még fajok sze- 

 rint is — Sewertzow és mások — elkülönített 

 útvonalakat nem csak feltételeznek, hanem vo- 

 nuló madártömegek megemlítésével bizonyíta- 

 nak is. 



Mindkettőnek igaza van, és ez még ott is ta- 

 pasztalható, a hol nincs is, vagy a hol — mint 

 Magyarországon is a mocsarak leesapolása, a 

 folyók szabályozása következtében megváltozott 

 viszonyok miatt — már nincs u. n. tömeges 

 vonulás. 



A mi átvonuló fajaink (-«-t^) irányt tartanak s 

 bizonyos pontokon évről-évre megjelennek. Nem 

 lehet kétség, hogy ezek az útvonalakat követő 

 vonulók, a mint költőhelyeik táját érik, az arcz- 

 vonal egy nemél)e mennek át s í^Zi't<>!<zohi(ti.\ 

 hogy a költőterületeket benépesítsék. 



A már megteleijedett fajtársak feje felett való 

 továbbvonulás — lásd előbb Irby-î — a meg- 

 szállás (benépesítés) fokozatossága, az utólagos 

 terjeszkedés a magasabb teng. sz. fekvésű he- 

 lyekre, úgy a mint ezt a füstifecske vonulásá- 

 nak nagy megfigyelése tette szemlélhetővé — 

 mind, mind az útvonalak és az arczvonalos vonu- 

 lás többszörös eombinátióiról tesznek tanúságot. 



Kimondhatjuk tehát, hogy olyan continentá- 

 lis vidékek megfigyelői, a kik kevés átvonuló faj 

 kivételével főként csak a saját vidékük számára 

 érkező honi vonulókat látják, mindig a front- 

 vonulásnak lesznek hívei ; ellenben olyan más 

 vidékek megfigyelői, a mely vidékeken a más 

 messze területeknek szánt vonuló tömegek 

 útja vezet át, mindig az útvonalak mellett fog- 

 nak lándzsát törni. 



Az Aiithus ceiviiniti-nàl láttuk, hogy téli ta- 

 nyái nagy területen elszórva, a nagy tömeg 

 Egyptomban s Nubiában található ; s hogy a 

 zöme a fekete tenger nyugati partja mentén út- 

 vonalszerüleg látszik tovavonulni - hogy med- 

 dig így? azt nem tudjuk. Láttuk még, hogy 

 ugyanaz a faj a költöterületeken nagyon szét- 

 osztva él ; hogy téli tanyáit későn hagyja el, lát- 

 hatólag azért, hogy kemény, zord klímájú költő- 

 helyein akkor már kedvező időjárási viszonyo- 

 kat találjon. Ennyit gyaníthatunk, s részben 



Die Begründung hintet wie folgt . 



Einige der europäischen continentalen l!e- 

 obachter neigten der v. Homeyer'schen Annahme 

 vom Zuge in «breiter Front» zu, wogegen beson- 

 ders jene Forscher, die auf asiatischen und dort 

 solchen Gebieten beobachteten, wo der Zug in 

 nordöstlicher Pachtung und umgekehrt statt- 

 findet — wie A. V. MiDDKNDORFF, Eadde uud 

 Sewertzow - scharf begrenzte und sogar art- 

 lich getrennte (Sewertzow u. A.) Zugstrassen 

 nicht nur annehmen, sondern durch Anführen 

 ziehender Yogelmassen auch nachweisen. 



Beides ist wahr und auch dort wahrnehmbar, 

 wo Massenzüge nicht oder - - wie auf vielen 

 Punkten Ungarns infolge der Wandelung in den 

 Verhältnissen durch Flussregulierung, Abzapfen 

 der Moräste etc. — nicht indir stattfinden. 



Unsere Durchzügler, welche wir mit dem 

 Zeichen -^^^ belegen, halten ihre Richtungen ein 

 und erscheinen Jahr für Jahr an denselben 

 Punkten. Es kann kein Zweifel bestehen, dass 

 diese Strassenzügler, im Brutgebiete angelangt, 

 in eine Art von Front übergehen, sirh vrrfiici- 

 li'ii um das Brutgebiet zu besiedeln. 



Das Überfliegen schon angesiedelter Artge- 

 nossen — siehe \(irne Irby, — die Successivi- 

 tät in der Besiedlung, der Nachschub nach den 

 höchstgelegenen Gebieten wie denselben die 

 grosse Beobachtung der Eauchschwalbe bis jetzt 

 ersichtlich machte, führen überall zur Combina- 

 tion der Strasse mit der Front. 



Es kann also ausgesprochen werden, dass Be- 

 obachter, besonders auf solchen continentalen 

 Gebieten, welcher ausser wenigen Durchzüglern 

 in der Hauptmasse nur die Biiitvögel des Ge- 

 bietes zu Gesichte bekommen, stets für den Zug 

 «in breiter Front» sein werden; wo hingegen 

 Beobachter an Punkten oder auf Gebieten, auf 

 welchen der massenhafte Durchzug für andere 

 Gebiete bestimmter Schaaren stattfindet, stets 

 für die Heerstrassen einstehen werden. 



Wir haben es gesehen, dass Anthus ceiTÍnus 

 in den die Winterstationen weit zerstreut, die 

 Masse in Egypten uud Nubien zu treffen ist ; 

 dass die Masse am westlichen Gestade des 

 schwarzen Meeres heerstrassenartig zu ziehen 

 scheint — wie weit so? ist unbekannt; dass 

 die Art im Brutgebiete abermals weit zerstreut 

 ist; dass die Art ihr Winterquartier sjiät ver- 

 lässt, scheinbar um im rauhen, unwirtlichen 

 Brutgebiete geeignete Witterungsverhältnisse zu 

 treffen. So viel kann vermuthet und theilweise 



