24 



n. Frigyes császár, 1194—1250. »De arte 

 venandi cum avibus.» Editi« Schneider 178<s. 

 (Lásd «Pihea» II. 1849. Thienemann Leipzig). 



[. A madarak a hidegebb vidékekről, melegeb- 

 bekie vonulnak, és viszont — passagium et re- 

 ditus. 



2. Csakis teljes toUazatuak vonulnak, 



3. Nem minden madár vonuló. 



4. Minden földrészről vonulnak madarak, de 

 nem mind vahinunnyien mennek nagj'on 



5. Némelyek csupán a hegyekről a völgyekbe 

 és viszont vonulnak. 

 G. A vonulás okai : 



a) időváltozás, s ezzel összeíuggőleg a - 

 ß) táplálkozás. 



7. A mint a fiatal madarak megerősödnek, 

 felkészülnek az útra, összesereglenek, s különféle 

 helyeken gyülekeznek össze. 



8. A különböző fajok külön-külön gyüle- 

 keznek. 



9. Az indulás idejét a madarak előérzeti ereje 

 s a hideg és meleg iránt való érzékenysége 

 súgja meg. 



10. Az időjárás a vonulásra befolyással van. 



1 1. EUenszél, zápor és jégeső a vonulást meg- 

 akasztja. 



12. A gyenge repülőképességüek kezdik leg- 

 elébb, a jó repülők legutoljára a vonulást. 



13. A szárazföldi madarak minden rend nél- 

 kül vonulnak ; mások két, elől összeérő sorban, 

 melyek közül az egyik mindig hosszabb. 



14. A csúcs élén repülő madár végzi a leg- 

 nehezebb munkát s többször helyet cserél. 



1 5. A madarak északról — a mily magasságig 

 csak laknak — olyan vidékekre vonulnak, a 

 melyek nekik táplálékot nyújtanak. 



Faber, Fkidrich : «Über das Leben der hoch- 

 nordischen Vögel» 1826. 



1. A madárnak vonulási s honvágy-ösztöne 

 van. 



2. Enyhe telek a tavaszi vonulást siettetik. 



3. A fiatal madarak őszszel csak ritkán vonul- 

 nak együtt az öregekkel, hanem rendszerint 



később. 



4. A fajok különféle széllel vonulnak. 



5. Eredetileg minden madár állandó volt, s 



Kaiser Friedrich II, 1 19 i 1 1'.">0. «De arte 

 venaiulicumavibus.il Edilio Schneider 17SS. 

 (vide iiEhean IL 1849. Thienemann, Leipzig). 



1 . Die Vögel ziehen aus kälteren Gegenden 

 in wärmere und wieder zurück — passagium 

 et reditus. 



2. Nur vollkommen befiederte ziehen. 



3. Nicht alle Vögel sind Zugvögel. 



4. Es ziehen Vögel aus allen Abtheilungen, 

 aber nicht alle in sehr entfernte Gegenden. 



5. Manche ziehen nur von den Bergen in die 

 Thäler und zurück. 



<). Die Ursachen des Zuges sind : 



(i) Temperatur-Wechsel ; damit zusammen- 

 hängend 



h) Ernährung. 



7. Wenn die jungen Vögel enstarkt sind, be- 

 reiten sie sich zur Reise vor, scharen sich und 

 versammeln sich an verschidenen Orten. 



8. Die verschiedenen Arten versammeln sich 

 stets gesondert. 



9. Die Zeit zur lieise erkennen die Vögel 

 durch Vorsehungskraft, durch das Gefühl von 

 Kälte und Wärme. 



10. Die Witterung ist von Eintluss auf den 

 Zug. 



1 1 . Gegenwind, Platzregen und Hagel behin- 

 dern den Zug. 



1 2. Die im Fluge schwächeren beginnen den 

 Zug am frühesten, die stärksten am spätesten. 



13. Landvögel ziehen ohne bestimmte Ord- 

 nung ; die anderen in zwei vorne zusammen- 

 treffenden Eeihen, wovon die eine stets län- 

 ger ist. 



14. Der an der Spitze tiiegende Vogel voll- 

 führt die schwerste Arbeit und wechselt mit den 

 Anderen. 



15. Die Vögel ziehen von Norden aus, soweit 

 sie überhaupt wohnen, in eine Gegend, die ihnen 

 Nahrung bietet. 



Faber Friedrich : «Über das Lel)en der hoch- 

 nordischen Vögel.» 1S2(). 



1 . Der Vogel besitzt einen Wanderungs- und 

 Hei m weh trieb. 



2. Milde Winter bewirken eine Beschleuni- 

 gung des Zuges im Frühjahre. 



3. Die jungen Vögel ziehen im Herbste selten 

 in Gesellschaft der Alten und regelmässig 

 später. 



4. Die Arten streichen mit verschiedenem 

 Winde. 



5. Jede Art war ursprünglich Standvogel ; aus 



