Kessler: «Imhíoc IScitraiíc zur WandiTimjís- 

 geschichte der Zugvögel.« Mose. ]!ull. 1853, et 

 ibidem 18G;l 



1. ^'annak nyári-, téli- és viind(ir-vomih)l<. 



2. Azok a vonuló madarak, a melyek leg- 

 korábban érkeznek meg, időznek legtovább ná- 

 hnik ; a legkésőbben érkezők többnyire legkoráb- 

 ban hagynak el bennünket. 



3. Nyári és téli vonulóink gyakran egy és 

 ugyanazon a helyen összetalálkoznak. 



4. Az időjárás a vonulást nagyon befolyásolja. 



5. Az átvonulok és a téli vendégek érkezése 

 úgy látszik, hogy északi hazájuk időjárási vi- 

 szonyaitól függ. 



6. A fajok érkezésének egymásutánja helyen- 

 kint más és más. 



7. A haladás .^ydi-sas/iMi, rMvcnlőtlen, némely 

 fajoknál gyoi-alih, niaM.kiial hissubli. 



5. Az iiigadiiz:ib(ik iIlIlii nagyobbak mint 

 északon. 



'■>. Ügy látszik, hogy sok faj DNy. —* ÉK. 

 mások D. — >E. irányban vonulnak. 



10. A madarak aligha követnek bizonyos ha- 

 tározott lítirányokat, hanem meglehetős egyen- 

 letes arczvonalban haladnak, egész kiteijedési 

 körükben. 



1 1 . Az időjárást előre megérezni nem képesek. 

 \'2. Az ingadozás nagyobb a korán érkező 



fajoknál. 



8 a. mdho'his ihihiahnn : 



Csupán éveken át folytatott, s lehető sűrű 

 hálózat megfigyelései adhatnak reális ered- 

 ményt. 



Middendorff A. von : «Die Isepiptesen Euss- 

 lands etc. 1855. Separatum Mein, de l'Académie 

 des Sciences, St. PetersbourgD-ból. 



1 . Yalószinü, hogy a madarak megszabott út- 

 irányokat követnek. 



2. A madarak nem vonulnak teljes gyorsaság- 

 gal és erővel, hanem naponkint aránylag kevés 

 utat tesznek meg. 



3. Jelentékeny tengerszini magasságok kés- 

 leltetik a vonulást. 



4. A megérkezés időpontjára lényeges befo- 

 lyással van a téli tanyák aránylagos kisebb vagy 

 nagyobb távolsága. 



Ô. Gyakran megesik, hogy a Sarkkörök köze- 

 lében korai és késői érkezésü fajok egyszerre 

 jönnek meg. 



6. A legkorábban érkezők mindig ingadozólib 

 adatokat adnak, mint a kései fajok. 



Kessler: «Einige líriti-iige zur Waudmiugs- 

 gesehichte der Zugvögel.» Mose. Bull. 1803. et 

 ibidem 18(13. 



1. Es giebt Sommer-, Winter- und líeisezug- 

 vögel. 



2. Jene Zugvögel, welche am frühesten iin- 

 kommen verweilen auch am längsten ; die am 

 spätesten ankommenden ziehen meist am frü- 

 hesten fort. 



3. Oft trefl'en Sdinmer- und Wiutergäste am 

 selben Orte zusammen. 



4. Die Witterung beeintlusst den Zug sehr. 



5. Die Ankunft der Duiclizügler und Winter- 

 gäste scheint von der Witterung der nördlichen 

 Heimat abzuhängen. 



6. Die Eeihenfolge der Ankunft der Arten an 

 verschiedenen Punkten ist nicht die gleiche. 



J. Das Vorrücken ist sehr ungleichmässig, bei 

 manchen Arten schneller, bei anderen lang- 

 samer. 



8. Die Schwankungen sind grösser im Süden 

 als in Norden. 



!). Manche Arten scheinen SW. — > NO., andere 

 S — »-N. zu ziehen. 



10. Die Zugvögel folgen kaum Ijestimmten 

 Zugstrassen, sondern rücken ziemlich gleich- 

 massig auf der ganzen Breitenausdehnung vor. 



11. Für Witterung haben sie kein Vorgefühl. 



1 2. Die Schwankung ist bei den Frühvögeln 

 grösser. 



Zur Mctiiode. 



Nur jahrelang fortgeführte Beobachtungen 

 einer möglichst dichten Netzs könnten positive 

 Eesultate liefen. 



Middendorff, A. v. «Die Isepiptesen Euss- 

 lands etc. II 1855. Separat aus den «Mém. de 

 l'Academie des Sciences, Sct.-Péterbourg. 



1. Es ist wahrscheinlich, dass die Vögel be- 

 stimmten Wanderstrassen folgen. 



2. Die Vögel wandern nicht mit vollem Auf- 

 gebote ihrer Ki-aft, sondern legen verhältniss- 

 mässig geringe tägliche Strecken zurück. 



3. Bedeutendere Erhebung über das Niveau 

 des Meeres verspätet. 



4. Für die Zeit des Eintreffens ist grössere 

 oder geringere Entfernung der Winteripiartiere 

 von nicht geringem Einfluss. 



5. In der Nähe des Polarkreises langen Früh- 

 und Spätvögel oft fast gleichzeitig an. 



6. Die ersten Ankömmlinge — Frühvögel — 

 sind immer die unbeständigsten gegenüber den 

 S^jätvögeln. 



