27 



7. Az előző tél tiirtiiinu és szif^ora latliiit.ihifí 

 befolyásolja uz érkezést. , 



8. A vonulási jelenség lényege ma még talány, 

 a melyet teljesen sem climatikus, sem magneti- j 

 kus, sem hasonló befolyásokkal nem magyaráz- j 

 hatunk meg. 



A iiielltodits <li)l(i(í(ii(ii : 



9. Lehetőleg sűrű megfigyelő hálózatra van 

 szükség, még pedig kapcsolatban a meteoroló- 

 giával. 



10. Az érkezési középszámok ismerete szük- 

 séges. 



1 1. Középszániok megállapításához legalább ; 

 50 év adatai szükségesek. 



12. A madárvonulás szemlélhetővé tételére 

 ajánlatos az isepipthesis-ek szerkesztése : ezek ' 

 nem vágnak össze az isothermákkal, hanem '■ 

 inkább az isoehimenák-kal. 



Kjärbölling : .d-'órlmmll. vid de Skand. natur- 

 forssjette mote» Htockholm 1855. 



1. A vonulásra a Keleti tenger határai s a 

 szigetek elhelyezése befolyással van. 



2. A szél és időjárás hatása nagy. 



Brehm A. E. : «Das Leben der Vögel» 1861. 

 1 . A vonulás iránya DNy-i és viszont. 



á. Folyíjk mente és elnyúló völgyek alkotják 

 a madarak vonulási útirányait. 



3. Mély hegj-nyergek, ha nagy völgyek irá- 

 nyába esnek, átkelő pontokat alkotnak. 



A vonulás okát a két leghatalmasabb ösztön- 

 zőben : a szerelemben és az éhségben keresi. 



Kessler: d Einige lîeitr. zur Wanderuugs- 

 Geschichte der Vögel» Bull. Mose. 1863 p. Itìu. 



1. A vonulás iránya nem mindig D-^É.-i, 1 

 hanem a folyókat keresztezve DNy. —> ÉK-i is. 



Heuglin Th. von: «Zoographische Skizze des 

 Nilgebietes.» Petermann's Geogr. Mitth. 1869. 



1. Európa és Északázsia vonulói behatolnak 

 Afrika közepéig. 



2. A vonulás iránya D — >• É. 



3. A csapatok szívesen követik a tengerpartok 

 és folyamok irányát. 



Middendorff A. von: «Sibirische Reise» 

 Tom. IV. 1873 1874. 



1. Vannak olyan útvonalak, a melyek az é. sz. 

 fokok irányát követik. 



■2. \'annak viszont olyanok, a melyek a dél- j 

 körök irányában haladnak. 



7. Dauer und Strenge dos vergangenen Win- 

 ters wirken ersichtlich auf die Ankunft ein. 



8. Der innerste Kern des Zugsphänomens ist 

 derzeit noch ein Räthsel, welches sich durch 

 klimatische, magnetische und iihnliche Ein- 

 flüsse nicht völlig entziffern lässt. 



/)(/■ MrlluHlr. 



'.I. Mögliehst dichte Dedliachtungsnetze in 

 ^'erbindung mit den mete(nologischen sind 

 notwendig. 



10. Kenntniss der mittleren Ankunftszeiten 

 ist notwendig. 



11. Zur Feststellung der :\Iittel sind ."jO Jahre 

 notwendig. 



12. Um ein anschauliciies 13il(i des Vogel- 

 zuges zu gewinnen empfielt es sich, Isepipteseu 

 zu construiren ; dieseben fallen nicht mit den 

 Isotheren zusammen, sondern nähern sich den 

 Isochimenen. 



Kjaerbölling: «Eöriiandl. vid de Skand. Na- 

 turforssjette mote.» Stokholm, 1855. 



1 . Auf den Zug sind die Umrisse der Ostsee 

 und die Lage der Inseln von Einfluss. 



2. Wind imd Wetter sind auf den Zug von 

 grossem Einfluss. 



Brehm A E. : «Das Leben der Vögel.» 1861. 



1. Die I-iichtung des Zuges ist südwestlich 

 und umgekehrt. 



2. Fliessende Gewässer mid ziehen<le Thäler 

 sind die Heerstrassen der Vögel. 



3. Tiefe Sättel wenn sie in die Richtung gros- 

 ser Thäler fallen sind Übergangspässe. 



Erblickt die Ursache des Vogelzuges in den 

 zwei gewaltigsten Trieben ; in der Liebe und 

 im Hunger. 



Kessler: «Einige Beitr. zur Wauderungs 

 Gesch. der Vögel.» Bull Mose. 18(13. p. Dit;. 



I. Der Zug geht nicht immer von S. nach N. 

 sondern Flüsse durchquerend SW — NO. 



Heuglin Th. v.: «Zoogeographische Skizze 

 des Nilgebietes. » Petermanns geogr. Mitth. 1 869. 



1. Die Zug\-ögel Europas und Nordasiens 

 gehen bis Central-Afrika. 



2. Die Zugsrichtung ist NS. 



3. Doch folgen die Züge gerne den Küsten und 

 Strömen. 



Middendorff A. V. : «Sibirische Reise.» Tom. 

 IV. ÍS73 1874. 



1. Es giebt Zugstrassen, welche den geogra- 

 phischen Breiten folgen. 



2. Es giebt Strassen, welche den geographi- 

 schen Längen folgen. 



