28 



Palmen J. A.: «t'\nr ilic /uj,'striisscn der 

 Vögel" Leipzig 1876. lUin foylarues tlytliings- 

 väyar, 1874.) 



I. A vonulás mozgási tünemény. 



d. Két elem jő tekintetlie : az iilülieli diitumok, 

 és a térbeli útirányok. 



?,. A madarak északi kíiltö lieiyeikröl délfelé 

 határozott s geographiailag liatárult lii vonalakon 

 vonnlnak. 



4. Az útvonalak mellett és azok között rend- 

 szerint hiányoznak a vonnló madarak. 



5. Az útvonalak töl)bnyire izolálva haladnak 

 s legfeljebb a czélnál egyesülnek. 



6. Az egyedek tavaszszal ugyanazon útvonalon 

 jönnek meg, a melyen őszszel elmentek. 



7. Az útvonalakon az egyedek nem cserélőd- 

 nek ki. 



8. Mostoha vidékeken a madarak megszakítás 

 nélkül vonnlnak. 



9. Az egyedek száma függ a kiindulási pont 

 népességi fokától, s az útirány természetétől. 



10. A fészkelés idejére a madarak nem esnek 

 a vonulással egyazon kategóriába. 



II. Az indulás lehet egyidejű, s ekkor a vo- 

 nulás közben az összes egyedek azt a sorrendet 

 tartják be, mint költőhelyeiken : ez az egymás- 

 után való voimlás ; vagy pedig előbb indulnak 

 az északibb részek lakói : ez a mellőző vonulás. 



1 2. Az öröklött szervezet képesít a vonulásra : 

 de elő nem idézi azt. 



13. A vonulásösztön részben a testi, részben 

 pedig a traditionális átöröklés eredménye. 



14. A vonulási utak ismerete traditionális 

 lesz a fajoknál. 



15. A vonulás csiráját szabálytalan kóborlások 

 alkották. 



IC). Az eltévedt ritka vendégek jelensége oly 

 vonulásnak az eredménye, mely nem az útirá- 

 nyok mentén halad. 



17. Ha eltévedt madarak idegen területeken 

 szaporítanak, ez a faj elterjedési körének kitá- 

 gulására vezet; szabályos vonulás mellett a 

 jelenlegi határok maradnak meg. 



18. Ez a jelenség fejti meg a szűkebb vagy 

 kitérj edettebb vonulás kérdését. 



H). A vonulási útirányok is adhatnak alkalmat 



Palmen .I.A.: «í'ber die Zugsstrassen der 

 Vögel.» Leipzig, ls7l). (Oiii foglanies liyttiiings- 

 wägar 1874.). 



I . Das Ziehen ist ein Lewegungsphänomen. 

 "2. Zwei Momente kommen in Betraclit, das 



zeitliche — Zugszeiten - und das räumliche — 

 Zugstrassen. 



3. Die Vögel ziejien von den nördlichen Brüte- 

 stationen zu den sücUicheren längs bestimmter, 

 geogi'aiihisch begrenzter Strassen. 



4. Neben und zwischen den Strassen zielien 

 die Vögel in der Kegel nicht. 



5. Die Zugstrassen verlaufen in den liege! 

 isoliert und treffen höchstens in den ]ùid]mnk- 

 ten zusammen. 



6. Die Individuen kehren im Frühjahre die- 

 selbe Zugslinie zurück, welche sie im Herbste 

 l)ezogen. 



7. Ein Austausch der Individiu-n lindet auf 

 den Strassen nicht statt. 



8. Über ungünstige Gegenden ziehen die 

 Vögel ohne Unterbrechung. 



9. Die Totalanzahl der Individuen hängt von 

 der Frequenz der Art an den Ausgangspunkten 

 und von der Beschaffenheit des Weges ab. 



1 0. Für die Brutzeit fallen die meisten Vö- 

 gel nicht imter dieselbe Kategorie wie für 

 den Zug. 



II. Der Auflüuch kann gleichzeitig erfolgen, 

 im Zuge haben dann sämmtliche Individxien 

 die gleiche Ordnungsfolge, wie in der Brütezone: 

 Nacheinanderzug ; oder es brechen die nörd- 

 lichen früher auf: — Vorüberzug. 



12. Die ererbte Organisation ermöglicht den 

 Zug, ruft ihn aber nicht hervor. 



13. Der Zugsinstinkt hängt theils von der 

 körperlichen, theils von der traditionellen He- 

 redität ab. 



14. Die Kenntniss der Strasse wird liei den 

 Arten traditionell. 



15. Die Anfänge des Ziehens entstanden aus 

 unregelmässigem Streichen. 



16. Die Erscheinung der Irrgäste ist das End- 

 resultat eines nicht längs der Strassen verlau- 

 fenden Zuges. 



17. Pflanzen sich Irrgäste in fremden Landen 

 fort so führt dies zu einer Erweiterung der Ai-t- 

 grenzen ; die regulären Züge belassen die momen- 

 tanen Grenzen. 



18. Durch diese Erscheinung werden abbre- 

 viirte und prolongierte Züge erklärt. 



r.t. Auch Zugstrassen können Anstoss zur 



