34 



Gaetke H.: oDie Vogehvaitc Helgoland .1 

 Braunschweig 1891. 



1. Megkülönböztetünk tavaszi vonulást, me- 

 lyet : 



a) kényelmesebb utakhoz való hajlani hiiiuya, 

 II) pihenési hajlam hiánya s 

 (■) a tovavonulásra ösztökélő nyugtalanság és 

 sietség jellemez. Ok a faj fenntartási ösztön. 



2. Ismerünk továbbá őszi vonulást, melynél a 

 tavaszi vonulást jellemző momentumok teljesen 

 hiányzanak. 



3. Az útvonalak a két évszakV)an nem ugyan- 

 azok. 



4. A vonulás megíigj'elhetősége normális vi- 

 szonyok között érzékeink körén kívül esik. 



5. Csupán zavaró körülmények — időjárás — 

 következtében nyerhetünk betekintést a jelenség 

 kis töredékeibe. 



6. A vonulási repülés sebessége óriási, s 53 

 kmt érhet el óránkint. 



7. A vonulás magassága ca. 25 — 35000 láb 

 lehet. 



8. A madarak azt a légréteget választják, a 

 vonulásra, a mely a legalkalmasal)!) : így a lég- 

 áramlatokat is. 



9. A megfelelő légrétegek és légáramok meg- 

 ismerése nagy érzékenységről tanúskodik. 



10. A vonulást vezérlő öregekről szóló tan 

 meg nem állhat. 



11. A korok szerinti különválás azonban 

 fennáll még pedig : 



a) tavaszszal az öregek jönnek előbb ; 



h) őszszel pedig a fiatalok kezdik a vonulást. 



1 2. Útvonalak nincsenek, csupán "útirányok» . 



13. A vonulás nem kóborlásból és öröklésből 

 fejlődött. 



14. A madarak czélszerűen, tehát ösztön- 

 szerűen cselekesznek. 



15. A vonulás arczvonala megfelel az elterje- 

 désnek. 



Martorelli, Giacinto Prof., «Le mute regres- 

 sive delli Ffolli migranti etc.» 1892. 



1. A hel\ \:iltn/t:itiis(iknak az a könnyűsége, a 

 melyre a niailaïak testalkatuknál fogva mintegj' 

 teremtve vannak, volt oka a vándorolgatásoknak, 

 melyek utóbb szabályszerűvé s nagyszabásúvá 

 váltak. 



2. Az arctikus régiókban századokon át tartó 

 lehűlés, vagj' egy a speciális jégkorban létrejött 

 változás tagadhatlunul nagy hatást gyakorolt 



Gaetke, H. «Die Vogelwarte Helgoland.» 

 Braunschweig. I S!)l . 



l.'Es giebt einen Frühlingszug. welcher cha- 

 rakterisiert ist durch 



11) Mangel an Neigung für l)e(iucmere 

 Wege. 



I>) Mangel an Neigung Piast zu halten, 

 (■) Unruhe und Hast im Weiterziehen. 

 Die Ursache ist der Fortpflanzungstrieb. 



2. Es giebt einen Herbstzug, wo die der Früh- 

 lingszug charakterisirenden Momente fehlen. 



3. Die Wege sind in beiden Jahreszeiten nicht 

 dieselben. 



4. Der Zug unter normalen Verhältnissen 

 entrückt sich der sinnlichen Wahrnehmung. 



5. Störende Einflüsse — Witterung - gestat- 

 ten den Einblick in Bruchstücke des Phä- 

 nomens. 



(). Der Zugflug ist von reissender Schnellig- 

 keit, bis 53 geogr. Meilen in der Stunde. 



7. Der Zugflug kann in einer Höhe von 

 25—35000 Fuss stattfinden. 



8. Die Vögel wählen jene Luftschichten, wel- 

 che für der Zug die geeignetesten sind ; ebenso 

 geeignete Strömungen. 



9. Das Treffen der geeignetesten Luftschich- 

 ten und Strömungen deutet auf grosse Sensi- 

 bihtät. 



10. Die Führerschaft durch alten Individuen 

 besteht nicht. 



1 1 . Die getrennte Zugsordnuug nach Alter 

 besteht u. z. 



11) Im Frühjahr kommen vorerst die Al- 

 ten au. 



h) Im Herst beginnen die Jungen den Zug. 



1 2. Es giebt keine Zugstrassen, sondern Zugs- 

 richtungen. 



13. Der Zug entwickelte sich nicht aus Irr- 

 zügen und Vererbung. 



14. Die Vögel handeln zweckentsprechend 

 somit instinctiv. 



1 5. Die Zugsfront entspricht dem Brutgebiete. 

 Martorelli Giacinto, Prof.: "Le mute regres- 

 sive delli Ucelli migranti etc.» 1892. 



1 . Die Leichtigkeit der Ortsveränderung, für 

 welche die Vögel auf Grund ihres Körperbaues 

 praedisponirt sind, war die Ursache der Wande- 

 rungen, welche regelmässig und erblich wurden. 



2. Die in der arktischen Region durch Jahr- 

 hunderte hindurch andauernde Abkühlung oder 

 eine durch specielle Eiszeit entstandene Ver- 

 änderung übten unstreitig einen gewaltigen 



