35 



a mailaiak elterjedésére és sz!unl)eli eloszlá- 

 sára. 



4. A hőmérsék l>ef()lyása lénvefítelen í» vonu- 

 lásra, mely szerint inkább a tá]ilálkozás és az 

 (intVnntartás kényszerében gyökerezik. 



A jelenleg vonulónak ismert fajok 

 olyan nagj', hogy nem annyira kivételt képez, 

 mint inkább szabályt. 



5. A vonulás nem folytonos, s még egy és 

 ugyanazon faj egyedeinél sem egyforma. 



G. A vonulás változatai szoros összefüggésben 

 vannak a madai-ak vonulási sajátságaival s 

 azon teriiletekkel, a melyeken megfordulnak. 



7. Legtöbb vonuló madárfaj színezete — leg- 

 alább a mi hemisphaeránkon - vagy egyáltalán 

 csak kevéssé feltűnő, vagy pedig csupán a vonu- 

 lás befejeztével már a költőhelyeken lesz fel- 

 tűnővé. 



8. Ha egy és ugyanazon fajnál ivar szerint 

 lényeges színbeli eltérés vagyon, ezeknél az 

 ivarérett hímek színezete, még a téli tanyákra 

 való elindulás előtt, a csalódásig hasonlóvá lesz 

 a fiatal hímek tollazatához. 



9. Azok a fajok, melyek az egyik hemisphseran 

 költenek, nem költenek a másikon, ellenben át- 

 rándulnak de csak nuífiodiii/aralníii'fi. 



10. A vonulás, a melynek ezt a kettős nyara- 

 lást köszönik, viszi e madarakat a sarkköröktől 

 a kontinensek déli részeibe és viszont, 



M . A trópusok alatt fészkelő madarak vagy 

 egyáltalán nem, vagy csak igen korlátoltan vo- 

 nulnak. 



12. Legtöbb, észak felé tartó vonulásnak vég- 

 czélja: a költés; a dél felé tartó vonulás okai 

 pedig a táplálék, meleg és fény. 



13. Az a hely a hova egy adott faj költés vé- 

 gett vonul annak a fajnak nem szükségképen 

 szánnazási helye is. 



14. Nem áll az, hogy a költés czéljából kivá- 

 lasztott területek, a vonulás alatt érintett terü- 

 letek között mindig a leghidegebb climával 

 bírnak. 



15. Általában áll az, hogy azok a fajok és 

 egyedek, melyek magasra mennek északnak, 

 messze mennek dél felé is. 



l(>. Sok idő telik el, a míg a vonulások a fajok 

 i'lkülönitósét eredménvezik ; annál rövidebb idő 



Eintluss auf die Distribution und Differenzie- 

 rung der Yögel aus. 



3. Die Temperatur übt keinen entscheidenden 

 Einfluss auf den Zug aus, derselbe basiert auf 

 der Notwendigkeit der Ernährung und der 

 Sicherheit. 



4. Die Anzahl der gegenwärtig ziehenden 

 Vögel ist so bedeutend, dass wir den Zug eher 

 als Regel, wie als Ausnahme halten dürfen. 



5. Der Zug ist nicht beständig und erfolg-t 

 auch bei den Individuen ein und derselben Art 

 nicht gleichmässig. 



(). Die Variationen des Zuges stehen mit den 

 Zugsgewohnheiten der Vögel und jenen Örtlich- 

 keiten, welche sie aufsuchen in engster Ver- 

 bindung. 



7. Die Färbung der Zugvögel ist bei der gros- 

 sen Mehrzahl derselben — wenigstens auf un- 

 serer Hemisphäre — entweder wenig auffallend, 

 oder es wird dieselbe erst nach Beenfligung des 

 Zuges zum Brutorte auffälhg. 



8. Wenn zwischen den Geschlechtern ein und 

 derselben Art ein bedeutender Unterschied in 

 der Färbung besteht, so wird die Färbung der 

 fortptlanzungsfähigen Männchen noch vor dem 

 Aufbruche zum Winterquartier jener der jungen 

 Männchen zum verwechseln ähnlich. 



9. Die auf der einen Hemisphäre brütenden 

 Vögel brüten nicht auf der anderen, begeben 

 sich jedoch auf letztere im zii'cilc» Sonnncr. 



10. Der ZuK, mlMloe .lessen sie die Wohltha- 

 ten dieses zweitaelien Sommers geniessen, führt 

 diese Vögel aus der arktischen Region in die 

 südlichen Theile der Continente und umgekehrt. 



1 1. Die in den Tropen brütenden Vögel zie- 

 hen entweder gar nicht, oder nur in höchst be- 

 schränktem Grade. 



12. Beim grössten Theile des nach Norden 

 führenden Zuges ist das Ziel das Brutgeschäft, 

 beim Zuge nach Süden ist Nahrung, Wärme 

 und Licht die Ursache. 



1 3. Der Ort, wohin eine gegebene Art behufs 

 Brut zieht, ist nicht notwendigerweise der 

 Stammort derselben. 



1 4. Es trifft nicht immer zu, dass die behufs 

 Brut aufgesuchten Territorien unter den aufge- 

 suchten das kälteste Klima haben. 



15. Im Allgemeinen gehen jene Arten oder 

 Individuen, welche hoch nach Norden ziehen 

 auch tief nach Süden. 



J ü. Es verstreicht viel Zeit ehe die Wande- 

 rungen zur Differenzierung der Arten führen : 



