61 



szál még jéggel és hó. al borította hegységeket 

 áthatolni, vagy visszatérni. A két eset közül 

 azonban egyik se történik meg, mivel a ma- 

 darak sokkal biztosai)!) és kényelmesebb vonu- 

 lási utakat keresnek, hogy régi hazájukba jus- 

 sanak, 8 azért azok a vonulók, melyek nálunk 

 megjelennek, kizárólag olyanok, melyek itt is 

 maradnak és költenek, vagy pedig — «nulla 

 regula sine exceptione d — olyanok, melyek ked- 

 vezőtlen időjárás következtében — köd és viha- 

 rok — a nagj- vonulási utakról eltéríttetve, ide 

 tévedtek. Ősszel, bár ritkán, de olykor mégis 

 megtörténik, hog}- oly madarak is vonulnak át az 

 Olt völgyén, melyek nem itt pillantották meg 

 először a világot. Ezek kizárólag mocsári és vízi 

 madarak, melyek a helyes útról eltévedve vagy 

 eltéríttetve, átjöttek a még be nem havazott 

 szorosokon s aztán egy « kitérést i> csinálva, az 

 Olt mentén nyugatnak, majd dél és délkelet felé 

 vonulnak. így 1887-ben egy 30 — 40 darab- 

 ból álló gödény-csapat (Pelecanus onocrotalus) 

 1 889-ben egy darúfalka pihent a mundrai mo- 

 csaras réteken, a melyek aztán mérhetetlen 

 magasságban vonultak el az Olt mentén. A vad- 

 libák húzása — a melyek szintén nem fészkel- 

 nek itt — kevésblié ritka jelenség. 



A tavasszal szórványosan előkerülő északi 

 kacsák és sirályfajok talán egyszerűen vissza- 

 vonulnak, ha észreveszik, kogy zsákutczába ke- 

 rültek, míg azok, a melyek őszszel és tél kezde- 

 tével jelennek meg, valószínűleg a Mezőségről 

 jöttek, és mélyebben fekvő bevágásokon keltek 

 át a heg;s^ségen. 



A vonulás az Olt vülg;\'ében már az Olt és a 

 fogarasi alpok által meghatározott irányban, de 

 azért meglehetős észrevétlenül történik és soha- 

 sem tömegesen. Többnyire kisebb csapatokban, 

 több vagy magányos példányokban érkeznek, de 

 azért mindig úgy, hogy bizonyos összefüggés 

 van közöttük. A vezetést többnyii-e az öreg 

 madarak veszik át, de azért láttam oly csapato- 

 kat is például a fehér barázdaliillc^ctőböl és réti 

 pityerekből, melyek kizárólau fiatai i» Idányok- 

 hól állottak. Nagyobb csapatokiiaii csak a gólyák, 

 gémek, bibiczck, sarlós-, füsti- és házi fecskék, 



die niederen Lagen noch mit Eis und Schnee 

 bedeckten Gebirge i^assiren oder — umkehren. 

 Beides geschieht indessen nicht, da die Vögel 

 sich sichere und bequemere Zugstrassen suchen, 

 um zur alten Heimat zu gelangen, und so sind 

 denn jene Zugvögel, welche bei uns erseheinen, 

 ausschliesslich solche, welche im Lande ver- 

 bleiben und brüten oder — nulla regula sine 

 exceptione — durch Witterungsunbilden — 

 Stürme und Nebel — von den grossen Zug- 

 strassen verschlagen wurden und sich hierher 

 verirrt haben. 



Diese ziehen jedoch im Erühjahr zurück und 

 brüten nicht bei uns. Im Herbst kommt es, 

 wenn auch selten, so doch mitunter vor, dass 

 auch solche Vögel, welche nicht im Lande das 

 Licht der Welt erblickt hatten, durch das Alt- 

 thal ziehen. Es sind dies ausnahmslos Sumpf- 

 und Wasservögel, welche vom rechten Wege 

 verirrt oder verschlagen, über die noch schnee- 

 losen Pässe gekommen, nun einen «Abstecher» 

 machend, längs der Aiuta westlich, und dann 

 nach Süden und südöstlich ziehen. Im Jahre 

 1887 war es ein aus 30 — 40 Stück bestehender 

 Flug von Pehkanen (Pelecanus onocrotalus), 

 im Jahre 1889 Kraniche, welche aiif den Mun- 

 draer Sumpfwiesen East gehalten, um dann 

 , längs der Aluta in unermesslicher Höhe weiter 

 I zu ziehen. Der Zug von Wildgänsen — welche 

 j doch auch nicht bei uns brüten ■ — ist eine min- 

 der seltene Erscheinung. 



Die im Frühjahr in vereinzelten Exemplaren 

 erscheinenden nordischen Enten- und Möven- 

 arten dürften, wenn sie bemerkt, dass sie in 

 eine Sackgasse geraten, einfach zurückstreichen, 

 während die im Herbst und Anfang des Winters 

 erscheinenden, wahrscheinlich über die Mező- 

 ség kommend, an tiefer gelegenen Einschnitten 

 die Gebirge überflogen hatten. 



Der Zug im Altthal befolgt eine schon durch 

 die Fogarascher Alpen und die Aiuta bestimmt 

 j vorgeschriebene Richtung, geschieht jedoch so 

 1 ziemlich in unauffälliger Weise und wenigstens 

 bei Tage nie in gi-ossen Scharen. Meist ziehen 

 I kleinere Flüge, mehrere oder einzelne Exem- 

 I piare, jedoch stets so, dass ein gewisser Contact 

 j unter ihnen besteht. 



j Gewöhnlich übernehmen die Führung ältere 

 I Vögel, doch habe ich auch Flüge, ?.. B. von weissen 

 I Bachstelzen und Wiesenpiepern bemerkt, welche 

 durchgängig aus jungen Vögeln bestanden. Grös- 

 sere Flüge sah ich nur vuu Störchen, lieihern. 



