64 



vctkozöknek mo<;a(lják ;iz irányt ós ennek foly- 

 tán hanglmllámkéut terjed tovább a vonulás, 

 miud inkább távolodva a partoktól. A mint egy 

 óriási táviróhálónál az összes huzalok egy vég- 

 pontban futnak össze, úgy a madárseregek is az 

 előfutároktól pontosan meghatározott mintegy 

 végpont : a tenger felé törekednek. Itt a legkes- 

 kenyebb helyen átkel a repülésre képes vonulók 

 legnagyobb része. Ha ellentétes szelek vagy 

 viharok — melyeket különben a madár a hő- 

 mérséklet változásából és más jelekből sokkal 

 korábban érez meg, mint az ember — akadá- 

 lyozzák őket, akkor addig küzködnek, — hacsak 

 valami csendesebb légréteg biztosabb vonulást 

 nem nyújt, míg szigeteket, sziklákat vagy szük- 

 ség esetén hajókat nem érnek el, a melj^eken 

 aztán megpihennek, míg az elemek lecsillapod- 

 nak s fáradtságtól megbénított szárnyaik meg- 

 erősödnek. Gyakran azonban az egész csapat 

 kimerülve, a hullámok közé esik, és akkor illik 

 rájuk a czikk elején említett dal befejezése : «Váj- 

 jon viszontlátlak még!» 



Hogy édes anyánk, a természet mennyire 

 gondoskodik teremtményeiről minden tekintet- 

 ben, azt bizonyítja az a körülmény is, hogy 

 költözőink a vedlés után megerősödve és jól 

 megkövéredve — éppen úgy, mint valami jól 

 megkent járómü, vagy tüzelőanyaggal jól ellá- 

 tott gőzös — indulnak testi erejüktől erős és 

 súlyos megfeszítéseket kivánó útjokra. Beteg és 

 gyenge példányok nem érik el a téli szállásokat. 



Hogy milyen veszélyek fenyegetik őket lépés- 

 ről-lépésre, arról hallgatok, fájdalom, eléggé 

 ismeretesek. 



Haliár a madarak vonulását illetőleg még igen 

 sok dolog ködbe van burkolva és sok dologra 

 nézve még homályban tapogatózunk, azért 

 mégis dereng már s az egyesült erőnek sike- 

 rülni fog és kell, fényt és világosságot teremteni 

 ott, a hol az emberiség még csak röviddel ez- 

 előtt is megfoghatatlanra és megmagyarázha- 

 tatlanra akadt. Adja Isten, hogy ez ígj' legyen ! 

 Legyen a magyar ornithologia úttörő ebben a 

 tekintetl)en, s koronázza siker ez irányú sok évi 



nachfolgenden an und so pflanzt sicli diese 

 gleich der Schallwelle, immer weiter nacli rück- 

 wärts. Gleich einem ungeheuren Telegraphen- 

 netz, dessen einzelne Linien alle sich in einem 

 Endpunkte ((inceiitriren, streben auch die Vögel- 

 züge auf (l<n (lurch die Vorzügler genau be- 

 stimmten Linien dem Endpunkte, d. i. dem 

 Meere zu. Dieses wird an seiner schmälsten 

 Stelle mit zu Hilfenahme der Strömung und 

 von dem flugtüchtigen Gros der Zugvögel ge- 

 wöhnlieh an einem Tage überflogen. Lassen 

 dies widerwärtige Winde oder gar Stürme nicht 

 zu — welche übrigens der Vogel meist viele 

 Stunden vor ihrem Ausbruch an dem Tempe- 

 raturwechsel und sonstigen Anzeichen, viel si- 

 cherer als der Mensch vorher fühlt — dann 

 wird gegen die Widerwäi'tigkeiten so lange ge- 

 kämpft, wenn nicht eine ruhigere Luftschichte 

 ein sichereres Ziehen zulässt, bis Inseln, Klip- 

 pen oder in der Not Schiffe erreicht werden, 

 auf welchen die todmüden Vögel bis zum Ab- 

 stillen der Elemente und zur Kräftigung der 

 erlahmten Schwingen ausruhen. Oft alter fällt 

 der ganze Zug ermattet auf den Wellen ein und 

 dann — passt der Schluss des zu Anfang dieses 

 Artikels citirten Liedes: «Ob ich Dich auch 

 wieder seh' !» 



Wie Mutter Natur in jeder Hinsicht für ihre 

 Geschöpfe sorgt, beweist auch der Umstand, 

 dass unsere Zugvögel nach der Mauser gekräf- 

 tigt und mit reichlichem Fett ausgestattet 

 gleichwie ein gut geschmiertes Fahrzeug oder 

 ein mit Feuerungsmaterial hinreichend ver- 

 sehener Dampfer die gi-osse, schwere, Anfor- 

 derungen an die physischen Kräfte stellende 

 Eeise antreten. Kr-anke und Schwächlinge er- 

 reichen die Winterquartiere nicht. Welche Ge- 

 fahren unseren Zugvögeln auf Schritt und Tritt 

 drohen, darüber schweige ich, sind sie doch 

 leider hinlänglich bekannt. 



Und ist auch noch Vieles, was den Zug der 

 Vögel anbelangt, in Nebel gehüllt, tappen wir 

 noch in mancher Hinsicht im Dunkeln herum, 

 so beginnt es doch schon zu dämmern und den 

 vereinten Kräften wird und muss es gelingen, 

 Licht und Klarheit auch da zu schaffen, wo 

 noch vor Km-zem der Mensch auf Unbegreif- 

 liches, Unerklärbares gestossen. Dass dem so 

 sei, dass die ungarische Ornithologie bahn- 

 brechend in dieser Hinsicht auftrete und unsere 

 vieljährigen diesbezüglichen Forschungen und 

 Mühen mit lù-folo gekrönt werden, darauf der 



