76 



A medvéről irott ' kiilon is kiailolt 1110- 

 nograliáját oly kedvezően l'ü^adt:! a közönség, 

 bogy már 1 8'J(;-ban kiadót talált az erdei szalon- 

 káról, majd I81)7-ben a siketfajdi-ól s 1898-ban 

 a mocsári és vizi szárnyasvadról szerzett szá- 

 mos szép képpel diszitett, önálló kötetei szá- 



Nemzeti művelődésünk szempontjából méltán 

 sajnálhatjuk, hogy mindezek német nyelven 

 jelentek meg; - de tanulságot is merithetiink 

 ebből. Mert Cztnk, ki nem volt független va- 

 gyonú ember, a tiszteletdíjra reá szorult — ott 

 kereste hát, a hol kapta. 



"Xagyon sajnálom, hogy hazánkban ilyesmire 

 nem akad kiadó ! Hiába, mi mindennel késünk. 

 Talán a jövő jobb lesz», írja nekem 1897 aprii 

 10-én abban a levelében, melynek kíséretében a 

 siketfajiból szóló könyvét elküldte. 



Hazaüas érzületéhez szó sem fér, mert sze- 

 rette szülőföldjét és magyarságát. 1 8 Jíi-ban irta 

 meg Fogarasmegye madárfaunáját s munkáját 

 következő sorokban fejezi be: «És így hiszszük, 

 hogy mi magyarok is kiveszszük részünket a 

 büszke épületnek felépítésében (az ornitholo- 

 giára czéloz), hűségesen hozzájárulva a nemzet- 

 közi tudáshoz." 



Ebben a munkájában F<>;^ar:i-,iii(^ye területé- 

 ről 23Ô madárfainak ^ tlcjtor,|iil;i-;ii(,l, életmód- 

 járól nyújt adatokat s a kultuzkudésről is meg- 

 emlékezve, tapasztalatait a következőkben fog- 

 lalja össze : Kiváló repülők (daru, gólya, fecskék) 

 a Kárpátokat átröpülik ; kevésbbé jó repülők a 

 hegység lába mentén vonulnak s nem követik az 

 Olt folyását, kivéve a mocsári- és vizimadarakat ; 

 a többi mind Nagy-Szeben és részben Nagj'- 



'■ Először a Waidmannsheil-ben jelent meg. 



^ Következő ritkább fajokat emliti : Neojihron per- 

 cnopterus ; Gypaëtus barbatus ; Scops giu ; Glaucidium 

 passerinum ; Syrnium uralense ; Muscicapa parva ; 

 Phylloscopus bonelli; Locustella luscinioides és fluvia- 

 tilis ; Poecile lugubris ; Antlius cervinus ; Loxia bifas- 

 ciata ; Plectrophanes nivalis ; Ficus leuconotus ; Picoi- 

 (les tridactylus ; Charadrius morinellus ; Reeurvirostra 

 avocetta ; Totanus stagnatilis ; Ortygometra pygmea ; 

 Colymbus arcticus és septentrionalis ; Harelda gla- 

 ciális ; Larus minutus, fuscus és argentatus; Lestris 

 parasitica ; Pelecanus onocrotalus. 



Sfinì' iilicr den liiircn vcrfasstc, uucli separat 

 herausgegebene Monografie ' war von der Lese- 

 welt so günstig empfangen, dass er schon im 

 1896 einen Verleger für seine über. die Wald- 

 schnepfe, 1897 über den Auerhahn, 1898 über 

 Sumpf- und Wasserwild verfassten, mit zahl- 

 reichen gelungenen Bildern illustrierten Bände 

 ünden konnte. 



Dass all' diese Bücher deutsch erschienen, 

 können wir vom Standpunkte unserer National- 

 cultur aus nur mit Bedauern bemerken ; — es 

 bietet aber dieser Umstand auch eine Lehre. 

 CzYNK war kein Mann von Vermögen, er bedurfte 

 des Honorars — und nahm es also dort wo- 

 her es eben gegeben wm-de. «Ich bedauere es 

 sehr, dass sich bei uns kein Verleger findet. 

 Wir kommen leider überall zu spät. Vielleicht 

 wird die Zukunft besser« schreibt er an mich 

 unter dem 10. April 1897 in jenem Briefe, in 

 dessen Begleitung er mir auch sein Buch über 

 den Auerhahn gesandt hatte. Zweifelsohne war 

 er ein treuer Sohn Ungarns, das er als Heimat 

 geliebt hatte, und hielt grosse Stücke auf sein 

 üngarnthum. Im Jahre 1896 hatte er sein Werk, 

 die Vogelfauna des Comitats Fogaras, vollendet, 

 dessen Schlussworte wie folgt lauten: «Und so 

 woollen wir denn hoffen, dass auch wir das 

 Unsrige dazu beitragen werden, um den stolzen 

 Bau (der Ornithologie) zu fördern, um am in- 

 ternationalen Wissen redlich unseren Teil zu 

 haben». 



Dieses letztere Werk enthält Notizen über 

 A'orkommniss, Biologie, auch wohl über die 

 Phänologie von 235 Arten des Comitates Foga- 

 ras.'^ Mit Bezug auf Letztere gehen seine Er- 

 fahrungen darauf hinaus, dass vorzügUche 

 Flieger (wie Kranich, Storch, Schwalbe) ihren 

 ^Veg über die Karpathen nehmen, minder gut 

 Fliegende aber zögen längs dem Fusse der 

 Gebirge, folgten also nicht dem Laufe der 

 Aluta. Eine Ausnahme bestände hierljei nur 



' Zuerst «Waidmaunsheil» erschienen. 



- Er erwähnt folgende seltenere Arten : Neophron 

 percnopterus ; Gypa-tus barbatus ; Scops giu ; Glau- 

 cidium passerinum; Syrnium uralense; Muscicapa 

 parva ; Phylloscopus bonelli ; Locustella luscinioides 

 und fluviatilis ; Poecile lugubris ; Anthus cervinus ; 

 Loxia bifasciata ; Plectrophanes nivalis ; Picus leuco- 

 natus ; Picoides tridactilus ; Charadrius morinellus ; 

 Eecurvirostra avocetta; Totanus stagnatilis; Orty- 

 gometra pygmea ; Colj'mbus arcticus und septentrio- 

 nalis; Harelda glaciális; Larus minutus, fuscus, ar- 

 gentatus ; Lestris parasitica ; Pelecanus onocrotalus. 



