78 



igy gyüjteinéiiyeranek csak ogy részót tartliattiim 

 meg — írja Fogarasmegye madárfauníijáhau — 

 de mint magyar és jó hazafi arra törekedtem, 

 hogy a mennyit csak lehet, az országban 

 tartsak." 



Iviir ül belül 600 darab kitömött állat azonban 

 iiiiiidvcgig birtokában maradt, annyi, a mennyi 

 lakásán elfért; a tölibi gyűjtéséből körülbelül 

 100 darab madár a Nemzeti Múzeumba, 200 

 darab a fogarasi r. k. népiskolának, egy-egy 

 válogatott sorozat pedig az áll. reáliskolának 

 Egerben és Beregszászban, s a magam gyűjte- 

 ményének jutott. 



Erős, egészséges szervezete, melyet betegség 

 és kórság sohasem gyengített meg, hosszú életet 

 biztosithatott volna neki. De bízott edzettségé- 

 beu, s ez eltelejtette vele azt az óvatosságot, 

 melyet vadászember se fitymálhat. 



1897jun. 12-én egy mocsári kirándulás alkal- 

 mával bőrig ázott, meghűlt s vesebajba esett. 

 Hiába ivott preblaui, előpataki vizeket, hiába 

 folyamodott orvosok tanácsához, hiába hasz- 

 nálta Karlsbadban(lS98 febr. — márcz.) a «Spru- 

 del » meleg forrását a " csodálatos víz » ha- 

 tása elmaradt. Keserű megnyugvás hangján írja 

 fürdőzéséről: «Naponként megjött a fehér rab- 

 szolga« oda, «a hol a forró vízbugj-og s napon- 

 ként halványabb, fehérebb letfn — a betegség 

 győzedelmeskedett rajta. A vadászatról, kirán- 

 dulásoki-ól le kellett mondania, elfanyalodott, 

 ideges lett. Megtörve irta utolsó munkáját 

 (A mocsári- és vizi szárnyasvadi-óH, melynek 

 bezáró soraiban így búcsúzik az olvasótól : 

 «Friss, üde vadászhumoromat is elvette az a 

 makacs vesebaj, melyet éppen a vizivadászatok 

 révén szereztem. Ajánlom tehát az óvatosságot 

 és minden vizivadásznak lelkére kötöm : ne ját- 

 szék könnyelműen egészségével. Addig míg át- 

 ázva melegre mentem, ledörzsöltem magamat 

 és friss ruhát váltottam, még csak náthát sem 

 kaptam : de a mikor a kellő óvatosságot elmu- 

 lasztottam s azon vizesen szellős, hideg szél- 

 járta pajtában kerestem menedéket, megkaptam 

 a bajt». Azután mentegetődzik, hogy könyvének 

 második kiadása jobb lesz, de sötét sejtelmeit 

 kiérezzük abból a szavából, « ha megérem ...» 



Nem is érte meg ; mint nem örülhetett annak 

 a thszes munkának megjelenésén sem, melyet 

 egy xiémetországi czég kiadásáliau. elsőrangú 



«gekk'bt», und M> li.innt.- irh aiidi nicht das 

 viele Gesammelte «für mich» bebalten - so 

 schreibt er in seiner Omis - als guter Patriot 

 that ich aber Alles, dass davon soviel als mög- 

 lich im Lande bleiben möge». 



Nichtsdestoweniger konnte er sich etwa (100 

 ausgestopfte Thiere, so viel er eben in seiner 

 Wohnung aufbewahren konnte — bis zu seinem 

 Tode behalten : seine Sammlung lieferte etwa 

 100 Exemplare dem National-Museum, 200 der 

 r. k. Volksschule zu Fogaras, es wurde ausser- 

 dem je eine ausgesuchte Serie der staatlichen 

 Realschi;le zu Erlau, zu Beregszász und meiner 

 Collection zu Teil. Sein starker gesunder Or- 

 ganismus, von keiner Krankheit und keinem 

 Gebreste geschwächt, schien ihm ein langes Le- 

 ben zu sichern. Er traute leider seiner Gesund- 

 heit zu viel und dies liess ihn jene Vorsicht, die 

 auch der Waidmann nicht ausser Acht lassen 

 darf, gar nicht zu beachten. Gelegentlich einer 

 Sumiifexuursion wurde er durch und durch 

 uass, \ (ikiililte sich und hat sich hiedurch ein 

 Nierenleiden zugezogen. Vergebens genoss er 

 die preblauer, előpataker Heilquellen; vegeb- 

 lich wandte er sich an Ärzte und besuchte auch 

 umsonst den Sprudel von Karlsbad (1898 

 Febr. — März) - das «wunderbare Wasser» 



war wirkungslos und mit wehmütiger Resig- 

 nation schreibt er von seiner Kur: «Täglich kam 

 der weisse Sclave» dorthin «wo die heissen Was- 

 ser sprudeln, täglich ward er bleich und blei- 

 cher.» Er konnte sich von dieser Krankheit 

 nicht mehr erholen. Schweren Herzens musste 

 er auf Jagd und den Genuss der freien Natur 

 verzichten, es wurde ihm bald alles vergällt und 

 seine Nerven wurden reizbar. Sein letztes Werk 



i (Über Sumpf und Wasservögel) schrieb er schon 

 gebrochen, er nahm vom Leser Abschied ! Die 



} Quelle der frisch-fröhlichen Waidmannslust ver- 



] siegte; das unerbittliche Nierenleiden tödtete 

 sie. Er empfiehlt Jedermann die grösste Vor- 

 sicht bei der Wasserjagd ; Niemand treibe leicht- 

 fertiges Spiel mit seiner Gesundheit. So lange 



: er Vorsicht anwandte, sich abrieb und Kleider 

 wechselte, blieb er verschont. Als er aber einmal 

 durchnässt eine kalte, zugige Scheune auf- 



1 suchte — war das Leiden da ! 



El- sagt noch, die zweite Aviflage seines Buches 



soll besser werden, «wenn ich es erlebe !» .... 



Er erlebte es leider nicht ; wie er sich auch 



des Erscheinens jenes prachtvollen, von den 



berühmtesten Autoren der ausländischen Jagd- 



