lOß 



mey, hogij czélunkra nézve azok az adalok (i 

 legbecsesebbek, hol a megfigyelési hebjen kívül 

 a megfigyelés éve, liava és napja jwidosan meg 

 van nevezve ; és hogy a kakukra vonatkozó ada- 

 tokon kívül bármely más költöző madárra vo- 

 natkozókat is hálával veszünk. 



dass unscrtn Zweck die nacìi .fahr, Monat, Tag 

 und aialioii präcis bestimmten Zugsangaben 

 entsprechen, und dass wir neben Zugsangaben 

 über den Kukuk auch andere dankend an- 

 nehmen. 



KISEBB KÖZLÉSEK. - KLEINERE MITTEILUNGEN. 



Énekeseink telelése. 



Irta : Medkeczky István. 



Az időjárás befolyása az énekesek életmód- 

 jára bizonyára egy évszakban sem mutatkozik 

 oly szembeötlőn, mint télen. Az alacsony hő- 

 mérséklet, a szél sebesebb járása a lombtalan 

 erdőn át, de különösen a nagyobb hótömeg szo- 

 rosabb összetartásra, a védett helyek felkeresé- 

 sére, bátorságra, merev mozdulatlanságra és 

 teljes hangtalanságra készti a különben vidor, 

 mozgékony és csevegő éneklőket. E körülmények 

 teszik lehetővé a megfigyelést, melynek orgá- 

 numa ilyenkor inkábli a szem, mint a fül. 



Az általános vonásokon 

 ik sajátos módja, igy 



,-ül \an egyes fajok- 



az Axceidor modularis egyesben nálunk telel 

 s ilyenkor el-elhagyja a sűrű cserjést s ki-kiszáll 

 a tisztásra, hogy a közel levő magvakat felszedje. 

 Rendesen utolsónak jön a pintyfélékhez, hogj' 

 vékony s inkább rovarevésre, mint magtörésre 

 alkalmas csőrével a feltört aj)ró maghulladékot 

 felszedegesse, s utolsónak is marad az asztalnál. 

 Hangját ritkán hallani s csak a sűrű magány- 

 ból hallatszik néha siró-bivó szava. 



Bombicilla garrula csapatokban jelenik meg, 

 bár nem minden télen, jeléül annak, hogy 

 nem rendes vendége hazánknak. Látogatásakor 

 a bogyós fák, cserjék és bokrok adnak neki táp- 

 lálékot ; igy a fakin (Loranthus europœus) és a 

 í'agj'öngy(Viscum album, a madár-berkenye (Sor- 

 bus ancuparia), loncz (Loniceras symploricar- 

 pus), kánya- és lardata (Viburnum), papsüveg 



Die Überwinterang unserer Singvögel. 



Von Stefan Medheczky. 



Der Einiiuss der Witterung auf die Lebens- 

 weise unserer Singvögel ist gewiss in keiner 

 Jahreszeit so auffallend als im Winter. Die 

 niedere Temperatur, der stärkere Zug der W^inde 

 durch den unbelaubten Wald, besonders aber 

 grosse Schneemassen zwingen imsere, sonst 

 muntere, beweghche und schwätzende Sän- 

 ger zu engerem Zusammenhalten, zum Auf- 

 suchen geschützterer Plätze, zu steifer Un- 

 beweglichkeit und zu völligem Stillschweigen. 

 Diese Umstände ermöglichen ihre Beobachtung, 

 deren Organ um diese Zeit mehr das Auge ist 

 als das Ohr. 



Nebst allgemeinen, haben einzelne Arten auch 

 ihre eigenen Züge, so ist: 



Accentor modularis bei uns einzeln überwin- 

 ternd, verlässt auch um diese Zeit hie und da 

 das dichte Gestrüpp und kommt öfter heraus in 

 I die Lichtungen, um die nahen Körner aufzu- 

 j lesen. Gewöhnlich kommt sie zuletzt zu den 

 Finken, um mit seinem dünnen, mehr zum In- 

 j sectenfressen als zum Körneraufbrechen geeig- 

 ! neten Schnabel die aufgebrochenen kleinen 

 Kömerreste aufzulesen, und bleibt dann auch 

 ; bis zuletzt am Tisch. Seine Stimme ist selten 

 zu hören, und nur manchmal kann man aus 

 I seinem dichten, einsamen Heime sein klagen- 

 des Locken vernehmen. 



Bombycilla garrula erscheint in Flügen, 

 wohl nicht jeden Winter, ein Zeichen, dass er 

 kein regelmässiger Gast unserer Heimat ist. 

 Zur Zeit seines Besuches geben ihm die Beeren 

 tragenden Bäume, Sträucher und Stauden Nah- 

 rung, so die Eichen- und die weisse Mistel (Lo- 

 ranthus eiuopseus imd Viscum album), die Eber- 

 esche (Sorbus aucuparia), das Geissblatt (Lot 

 nicera symphoricarpus), das Pfaffenhütchen 



