109 



Cygmis bewickii alatt irta le ISl-iO-han (Trans. 

 Linn. Soc. XVI. 2. pg. 4G:ì). , 



Ez a faj az Eurc'ipaban előforduló testvéreinél 

 jóval kisebb s ezenkívül, a hozzá legközelebb 

 álló énekes hattyútól — (h/gmis miisicus 

 Bechst. — főként abban különbözik, hogy csőre 

 nem fele-, hanem három negyedrészben fekete, 

 de a csőr töve sárga, azonban a kávaormói e 

 részen is feketék. 



Hazája főként Szibéria északi része, honnan 

 telelni Japánba, Kinába, Mongolországba, Szi- 

 béria déli részeibe s a Kaszpi-tó vidékére szokott 

 költözni. Lakik azonban Europa északibb ré- 

 szein is, honnan télire el-ellátogat Skandinávia, 

 Nagy-Britannia és Irland partvidékeire, a He- 

 bridi szigeteki-e ; Németország némely északibb 

 vidékein gyakori átvonuló. Közép-Európában 

 ritka jelenség. Hazánkban ez a gunár, melyet 

 Kajtár Jenő az Alibunár mocsarain ejtett el, az 

 első példány ebből a fajból. 



.1/. (). K. 



gehört daher nicht zu dem Namen. Der allge- 

 mein anerkannte Auetor ist Yarrkll, der diese 

 Art im Jahre 1830 (Trans. Linn. Soc. XVI. 2. 

 p. 453) unter dem Namen Cygimn bewicki 

 beschrieb. 



Diese Art ist bedeutend kleiner, als ihre 

 europäischen Verwandten, und unterscheidet 

 sich ausserdem von dem ihr am Nächsten 

 stehenden Singschwane hauptsächlich dadurch, 

 dass der Schnabel nicht zur Hälfte, sondern zu 

 dreiviertel Theilen schwarz ist, die Schnabelwur- 

 zel ist gelb, die Seiten und der First des Schna- 

 bels sind aber auch an dieser Stelle schwarz. 



Seine Heimath ist hauptsächlich der nörd- 

 liche Theil Sibiriens. Überwinterungsgebiete 

 sind Japan, China, der Mongolei, die südlichen 

 Theile Sibiriens und die Kaspische See. Er be- 

 wohnt aber auch die nördlichen Theile Europas, 

 und besucht von hier aus die Küsten Scandina- 

 viens, Grossbrittaniens, Irlands und die Hebri- 

 den ; in einigen Gegenden Deutschlands ist er 

 ein häufiger Durchzügler. In Mitteleuropa ist er 

 eine seltene Erscheinung. In Ungarn ist dieses 

 Männchen, welches von Eugen Kajtár in den 

 Sümpfen von Alibunár erlegt wurde, das erste 

 Exemplar von dieser Art. (/. 0. C. 



Csonttollú madár Bükszádon. Albertini Géza, 

 uradalmi üveggyári igazgató úrtól a jelen évi 

 (1899) február 7-én vett jelentés szerint Bük- 

 szádon — Háromszékmegyében — a csont- 

 tollú madarak — Ampelis garrula - - a folyó 

 év január 9-ikén jelentek meg s ott voltak 

 január hó 26-ikáig. A berekenyefa piros bogyói- 

 val (Sorbiis aucupaiia) táplálkoztak. «Három 

 évvel ezelőtt nagy északi szelekkel jöttek volt 

 meg, míg ellenben az idén, a midőn hozzánk 

 ismét beköszöntöttek — még ez ideig enyhe 

 telünk volt» — mondja a tudósító úr, a ki még 

 azzal a szívességgel is lekötelezett, hogy kéré- 

 sünkre az intézet gyűjteménye számára egy pár 

 szép példányt küldött be a « muszkaverebek »- 

 bői, a mint ott a székelység népies néven 

 nevezi. 



M. 0. K. 



Különösségek az idei madárvonulásban. A jelen 

 évi tavaszi madárvonulásról még ez ideig kevés 

 jelentés érkezett be. De ebben a kevésben is 

 egy pár olyan feltűnő különösségre Inikkanunk, 



Der Seidenschwanz in Bükszád. Nach dem vom 

 7. Feber (1899) datierten Berichte des Herrn 

 Géza von Albertini Director der herrschaftlichen 

 Glashütte, erschienen in Bükszád — Comitat 

 Háromszék — am 9-ten Januar 1. J. Seiden- 

 schwänze — Ampelis garrula — welche sich 

 bis zum 26-teu Januar dort verhielten. Sie 

 nährten sich von den rothen Beeren der Eber- 

 esche. «Vor drei Jahren erschienen sie bei hef- 

 tigen Nordwinden, während heuer der Winter 

 bisher noch milde war bei ihrem Erscheinen!) — 

 schreibt uns der Herr Berichterstatter, dem wir 

 ausserdem noch auch dadurch verbunden sind, 

 dass er auf unsere Bitte einige sehr schöne 

 Exemplare von diesem <i russischen Sperlinge», 

 wie der volkstümliche Name dort bei tien Szék- 

 lem lautet, für die Sammlung unseres Institutes 

 einsandte. U. O. C. 



Abnormale Erscheinungen im heurigen Vogel- 

 zuge, über den heurigen Vogelzug langten bis- 

 her wenig Berichte ein. Aber schon in diesen 

 sind sehr auffalende Erscheinungen, welceh 



