119 



Dr. ZEPPELIN MIKSA gróf 



Dr. Graf MAX V, ZEPPELIN 



1888 Julius 2ü án történt, bogy dr. Baenitz, a 

 nagy körben ismert botanikus, a Nordkapról Trom- 

 söbe visszatért s újra elfoglalta szobáját a Hotel 

 Nordenben, a hol mi magyarok is éppen akkor ta- 

 nyáztunk. Egy világos sarkköri estén egy úriembert 

 hozott hozzánk, a ki rokonszenves modorával rögtön 

 lebilincselt. Ez volt dr. Zeppelin Miksa gróf, akko- 

 ron «württembergi királyi kamarás, ő fensége Urach 

 herczegnc! württeiflbergi grófnő szolgálatában.» 



A gróf szintén a Nordcapról érkezett, s minthogy 

 mi Tromsőben ekkor már meglehetős otthonosak 

 voltunk, a talpig derék embert, a miben csak lehe- 

 tett segítettük. Ebből igen szívélyes és tartós viszony 

 fejlődött, daczára annak, hogy az idő rövid volt, a 

 grófnak is mennie kellett, én pedig Svaerholtra és 

 Vardőre fegyverkeztem. A jó barátság a gróf oly 

 korai halálával — fájdalom — megszakadt. 



Zeppelin gróf később a legbarátságosabban párt- 

 fogolta dr. Lendl AooLF-ot, norvégiai kísérőmet, ki 

 Stuttgartban végzett volt tanulmányokat. Eljött 

 189 i-ben a II. nemzetközi ornithologiai congres- 

 susra Budapestre s részt vett a Drávafokra intézett 

 kirándulásban is. így felhasználta az alkalmat, hogy 

 Magyarországot s annak tudományos törekvéseit 

 saját tapasztalatából ismerje meg, a mi csak meg- 

 erősítette a magyarsággal szemben táplált jó véle- 

 ményét. Intézetünknek mint levelező-tag mindvégig 

 igaz hive volt, s megküldötte a Spitzbergákhoz és 

 Észak-Amerikába történt utazásainak leírását is. 



Látogatását 1897-ben viszonoztam Stuttgartban 

 s a legkedvesebb emlékekkel váltam meg tőle. Sietve 

 tette félre a rendjeleket, levetette a hivatalos kabá- 

 tot, hogy a «Frühschoppen »-re vigyen, a hova 

 exceUencziások, udvari tanácsosok és más méltó- 

 ságok csak az ő őseredeti sváb kedélyességüket hoz- 

 ták el és éreztették az idegennel. Kellemes, emléke- 

 zetes órák voltak ezek ! 



A M. 0. Központ igaz kegyelettel őrzi korán el- 

 hunyt tagja emlékét. 



Herman Ottó. 



Es war am i2ü. Juli 1888, dass der weit bekannte 

 Botaniker Dr. Baenitz vom Nordkap nach Tromsö 

 zurückkehrte, sein Zimmer im Hôtel Norden, wo 

 dazumal auch wir Magyaren hausten, wieder in 

 Besitz nahm. Am hellen, lichten arktischen Abend 

 brachte er einen feinen Mann zu uns, dessen sym- 

 pathisches Wesen uns sofort gefangen nahm. Es 

 war dies Dr. Graf Max von Zeppelin, dazumal 

 «köuigl. Württemberg. Kammerjunker, dienstthuend 

 bei J. D. der Frau Herzogin von Urach, Gräfin von 

 Württemberg. » 



Der Graf kam ebenfalls vom Nordkap und da wir 

 zu dieser Zeit in Tromsö schon eingenistet waren, 

 gingen wir während der kurzen Spanne Zeit, die dem 

 Grafen und mir — ich rüstete mich für Svaerholt 

 und Vardő — noch zur Verfügung stand, diesem 

 prächtigen Manne mit allem an die Hand. Es ent- 

 stand ein sehr herzliches Verhältniss u. z. von 

 Dauer ; seitens des Grafen leider bis zum viel zu 

 frühen Tod. 



Graf Zeppelin nahm sich später meines Beglei- 

 ters in Norwegen — Dr. A. Lendl — in Stuttgart, 

 wo derselbe Studien machte, freundschaftlichst an ; 

 kam 1891 zum H-teu internat, oruithologischen 

 Congresso nach Budapest imd nahm au der Excur- 

 sion an das Draueck theil. 



Graf Zeppelin nahm also die Gelegenheit wahr, 

 Ungarn und dessen wissenschafthche Bestrebungen 

 aus eigener Anschauung kennen zu lernen, und dies 

 befestigte ihn in seiner guten Meinung. Er brachte 

 unserem lustitute sein ganzes Wohlwollen entgegen, 

 wurde dessen correspondierendes Mitghed. Er gab 

 uns Gelegenheit, seine nach Spitzbergen und Nord- 

 amerika vollführten Reisen kennen zu lernen. 



Ich ei'widerte 1897 in Stuttgart seinen Besuch 

 und danke demselben die besten Eindrücke. Graf 

 Zeppelin beeilte sich, den Staatsiock, die Orden 

 abzulegen, um mich zum «Frühschoppen» zu führen, 

 wohin alle Excellenzen, Hofräthe und sonstige 

 Dignitäre nur ihr urgemüthliches, liebenswürdiges 

 Schwabentum mitbrachtem und mit dem Stock- 

 fremden fühlen Hessen. Schöne Stunden! 



DieU. 0. C. bewahrt dem früh dahingeschiedenen 

 Mitgliede das wäi-mste Andenken. 



Otto Hennán, 



