207 



Érdekes eredményt ad az első táblázat, a fő- 

 érkezési idő a XLIV« — XL Villa zónáig, mar- 

 tins 19-23 közé esik — a XL VII. és XL VEI. 

 zóna csak alig-alig vehető kivételnek — a 

 XLIX. zónában talán az állomások egyenlőtlen 

 eloszlása (négy keleti állomással 12 nyugati áll 

 szemben) okozta az adatok rendetlen elosz- 

 lását. Az egész eloszlás a mellett szól, hogy 

 a geographikus befolyás akkora területen, mint 

 a milyen Magyarország nem idéz elő tetemes 

 késést, de hogy a felvonulás menetére ennek 

 daczára mégis hatást gyakorol, arról az előzők- 

 ben volt alkalmunk meggyőződni. Mutatja ezt 

 a másik táblázat is, az érkezések zöme az Al- 

 földön, keleti és északi hegyvidéken ugyancsak 

 mártius 19 — 23 közé esik, de míg az Alföldön 

 az érkezéseknek 47, a keleti felföldön 42 per- 

 czentnyi esik ebbe az időközbe, addig az északi 

 hegyvidéken az adatoknak csak 27'3 perczentje 

 alkotja a culminátiót. Az észak felé való késés 

 tehát kétségtelenül kimutatható, de látható az 

 is, hogy ez nem oly tetemes, hogy 47 napi in- 

 gadozást idézzen elő. Viszont az Alföld és a 

 keleti hegyvidék összehasonlítása, arra az ered- 

 ményre vezet, hogy a hypsometrikus befolyás 

 se tetemes, s így más tényezőket kell keresni, 

 melyekkel ezt a nagy ingadozást megokolhassuk. 

 Az egyik tényező a gólya sokáig tartó átvonu- 

 lása, melyről már szóltunk, ennek okáról azon- 

 ban ez idő szerint még semmitse mondhatunk. 

 A másik tényező a Dunántúl állandó késése. 

 Az érkezési középnapja a legkésőbbi, s a culmi- 

 natiója nem esik mártius 19 — 23 közé, mint a 

 többi földrajzi területen, hanem már egy pen- 

 taddal el van tolva s mártius 24 — 28 közé esik. 

 Ez a culminatió egész határozottan kidomboro- 

 dik, az adatok 32 perczentje esik ebbe az idő- 

 közbe, míg az ezt megelőzőbe 22'6, a követ- 

 kezőbe pedig KVl perczent esik. Ez a késés 

 már indokolható ; hazánk legnyugatibb része a 

 gólya elterjedésének már egyik határát képezi, 



s a szomszédos Stájerországban — az összes 

 megfigyelők egyöntetű állítása szerint — már 

 ritka. Itt a biológiai momentum lép előtérbe, 

 habár a késés közvetlenül a hypsometrikus be- 

 folyás eredménye, a kis magyar Alföld ugyanis 

 nem késik. Arra a conclusióra jutunk, hogy 

 megszállás esetében a hypsometrikus befolyás 

 erősen érvényesül és késést idéz elő, átvonulás 

 esetélien ez nem tetemes, és késést alig idéz elő. 

 Látható az is, hogy középmagas hegységek, 

 mint a milyenek a Kárpátok a gólya felvonulása 

 elé alig gördítenek akadályt. A gólya felvonu- 

 lását meghatározó tényezőket egybefoglalni 

 bajos, hiszen p. o. a hypsometricus befolyás 

 hol érvényesül, hol pedig nem, megszállás ese- 

 tén tetemes késést idézhet elő ; a geographikus 

 befolyás érvényesül, észak felé határozott, habár 

 csekély késést idéz elő. Legnagyobb mértékben 

 határoz azonban egy harmadik — mathematikai 

 calculussal közelebbről meg nem határozható — 

 tényező, a mely abban nyilvánul, hogy egyik 

 vidéken a gólya tömegesen vonul át, más vidé- 

 ken talán látszólag sokkal kedvezőbb körül- 

 mények mellett éppen csak, hogy előfordul, 

 máshol ismét igen soká tart átvonulása. Ez a 

 harmadik tényező már sokkal bensőbb össze- 

 függésben van a sokszor felmerült «honnan jön- 

 nek — hova mennek ! » kérdéssel, semhogy 

 ennek behatóbb tárgyalásába bocsátkozhatnánk. 

 Erre a kérdésre nem lehet megfelelni egj^ év 

 adatai alajjján, de egy terület vonulási viszo- 

 nyainak részletesebb ismeretével sem. A kérdés 

 megoldása csak az egész elterjedési terület vo- 

 nulási viszonyainak ismerete alapján képzel- 

 hető. Mi magyarok eddig is megtettük azt, a mit 

 megtehettünk, s remélhetőleg már a közel jövő- 

 ben teljesen ismerni fogjuk a gólya felvonulását 

 Magyarországon. Ezután következik a gyűjtött 

 anyag és tapasztalatok érvényesítése, a mely 

 már csak összehasonlító anyag alapján történ- 

 hetik. 



á7* 



