258 



az évben már márczius 3()-án luillottam kakuk- 

 szót. 



Más helyekről is értesültem, hogy a kakuk 

 ebben az évben szokatlanul korán köszöntött 

 be, így Zürichben aprii 1-én. A zöm azonban 

 ezúttal is csak aprii közepén érkezett, csak 

 aprii 18-ikán lehetett a kakukszot mindenütt 

 hallani. 



Az utóbbi éveklien a kakuk számban ni 

 megfogj'atkozott a mefififivclési ttriilcten, ennek 

 okát azonban nem lehetett nicfíállapitani. 



Néhányszor meg lehetett állapítani azt, hogy 

 a nőstény néhány nappal később érkezett, mint 

 a hím. 



Ez a jelenség eddigelé azonban nem ismétlő- 

 dött annyiszor és annyi szabályossággal, hogy 

 azt lehetne belőle következtetni, hogy ez a 

 rriHh-x esd. 



Ha a kakuk már nem szól, az még egyálta- 

 lában nem jelenti azt, hogy már el is ment, 

 az az idő még messze van. Ez az elhallgatás 

 csak azt jelenti, hogy most a párzási időszak- 

 nak vége van. 



De nemcsak hogy nem lehet liiillmn, láhii 

 is csak nagy ritkán lehet már ilyenkor a kaku- 

 kot. Csak szeptemberben kerül elő ismét gyak- 

 rabban az elvonuló madarak gyülekezési helyein. 

 Ilyen hely a megfigyelési területen a Wau\\7ler- 

 moos (ca. 500 m. magas), a hol már augusztus- 

 ban gyülekeznek a vonulók, a hol nevezetesen 

 fürj- és vizivad-seregekbe verődik, s a hová 

 szeptemberben beállítanak a vadászok is az őszi 

 vadászathoz. Ismerős, jól megfigyelő vadászok- 

 tól, nevezetesen a testvéremtől minden évben 

 hirt kaptam, hogy ott szeptemberben mindig 

 láttak vonuláson levő kakukot, öreget és fiatalt 

 vegj'esen ; rendesen szeptember első felében 

 mutatkoztak. A mióta figyelem a madárvonu- 

 lást, szeptemberben mindig kapok ily értesíté- 

 seket. Ott, a hol a következő összeállításban az 

 elvonulásról pozitív adat van, az mind elejtett 

 példányi-a vonatkozik, a mely kezemben volt. 

 Ezek a pontos adatok megerősítik a feljegyzé- 

 seket, hogy t. i. a kakuk szeptember hó első fe- 

 lében hagyja el vidékünket. 



Következik most egy összeállítás az utolsó 

 megszólalásról és az elvonulásról, továbbá arról 



dem nur sehr milder Winter voranging. Schon 

 am 30. März hörte ich in diesem Jahre bei Zo- 

 fingen Kukuksruf. Man hörte auch von anderen 

 Seiten, dass der Kukuk dies .Jahr ungewöhn- 

 lich früh eingerückt war, so bei Zürich am 

 1. April. .Jedoch war auch in diesem Jahre das 

 grosse Kontingent erst um Mitte April voll- 

 ständig, erst vom IS-ten au hörte man überall 

 den Kukuksi-uf. 



In den letzten Jahren hat der Kukuk im Be- 

 obachtungsgebiete an Zahl bedeutend abgenom- 

 men. Die Ursache dieser Almahme konnte nicht 

 ausfindig gemacht werden. 



Einige Male konnte konstatiert werden, dass 

 die Kukuksweibchen erst einige Tage nach 

 den Männchen ankamen. Diese Beobachtung 

 konnte aber bis jetzt nicht so oft und so regel- 

 mässig gemacht werden, dass daraus der Schluss 

 gezogen w-erden konnte, dass dies eine unregel- 

 mässige Erscheinung sei. 



Wenn der Kukuk zu rufen aufhört, so ist die 

 Zeit seiner Wegreise noch lange nicht da, son- 

 dern das bedeutet nur, dass jetzt die Begattungs- 

 und Legezeit zu Ende sei. Aber nicht nur hört 

 man ihn nun nicht mehr, sondern man sirlil 

 ihn auch nur noch höchst selten. Erst im Sep- 

 tember bekommt man ihn wieder mehr zu 

 Gesichte auf den Versammlungsstationen der 

 wegziehenden Vögel. Eine solche Station 1st im 

 Beobachtungsgeliiet das Wauw;v'leiiiioos (circa 

 .500 Meter über Meer), wo schon vom August 

 an die Z\ig\'ögel sich zusammenscharen, wo 

 namentUch die Wachteln und Sumpfvögel sich 

 j zu Zügen vereinigen, und wo im September 

 sich auch die .Jäger einfinden zur Herbst- 

 geflügeljagd. Von mir bekannten, gut beobach- 

 tenden .Jägern, worunter mein Bruder, bekam 

 ich alle Jahre Nachricht, dass sie im September 

 dort alte und junge Kukuke angetroffen, die im 

 Wegzuge begriffen waren, und zwar zeigten sie 

 sich stets in der ersten Hälfte des September. 

 Alle Jahre, seitdem ich beobachte, kommen mir 

 im September solche Nachrichten zu. Da, wo in 

 der hier folgenden Tabelle das genaue Datum 

 vom Wegzuge angegeben ist, hatte ich als Beleg 

 einen erlegten Kukuk in Händen. Diese genauen 

 Daten bestätigen, dass die Angabe richtig ist, 

 dass die Kukuke alljährlich in der ersten Hälfte 

 des September unsere Gegend verlassen. 



Es folgt hier eine Tabelle über den letzten 

 Euf und den Wegzug im Beobachtungsgebiete, 

 der noch eine Eubrik beigegeben ist über die 



