ï!61 



messze tőle ugyan egy másik kakuk is szólt, 

 s ez hozhatta talán tűzbe, de a hívási idő kez- 

 detével ily esetek nem igen fordulnak elő. A leg- 

 forróbb szerelem ideje elérkezett, és ha a kakuk 

 júniusban ily gyors egymásutánban kezd szó- 

 lani, az annak a jele, hogy most már nemso- 

 kára elhallgat. Erre aztán következik még egy 

 időszak, a mikor a kakukszó ismét ritkább lesz, 

 mert a madár nem hallgat el egyszerre. Habár 

 az erdőben június végén nagyjában már általá- 

 nos csend honol, azért azt hébe-korba mégis 

 megszakítja egy-egy kakukszó. 1894-ben igen 

 jól figyelhettem meg a kakuknak ezt a fokozatos 

 elhallgatását, mert majdnem naponként volt al- 

 kalmam azt hallani. Junius 8-án már nem szólt 

 oly huzamosan, 3 — 4-8zer kakukolt egymásután 

 és hosszú szüneteket tartott. Junius 9-én Sali 

 mellett már csak este 5 órától kezdve hallot- 

 tam. Eleinte egy ideig mindig csak háromszor 

 ismételte hívását és hosszú szüneteket tartott. 

 Aztán még egyszer tűzbe jött, mikor tőle nem 

 messze egy másik kakuk is megszólalt és csak 

 igen kis megszakításokkal 2^A perczig szólt, 

 8ü-szor ismételve hívását. 



Junius 10-én még hébe-korba megszólalt egy, 

 a mely hívását háromszor ismételte. Akkor ned- 

 ves, hideg idő állt be, s nem hallottam június 

 16-áig, mikor is reggel néhányszor megszólalt. 

 Később még június 18-án hallottam a badeni 

 «Lägern»-ek mellett, és utoljára június 20-ikán 

 reggel fél 9-kor az erdőben. A szerelem idő- 

 szaka ezzel véget ért. 



A két hang magassága nem minden kakuk- 

 nál egyforma. 1888 aprii 19-ikén hangoló flóta 

 segélyével az Engelliergen a két hangot B és 

 F-nek találtam; 1891 május 30-ikán Drs-Ces- 

 nek és 1895-ben, május 3-án Assikon (Luzern 

 kanton) mellett D-nek és C-nek. 



nur ganz kleinen Pausen. l\s saug zwar nicht 

 weit davon ein zweiter Kukuk, was diesen in 

 Eifer gebracht haben mag, aber im Anfang der 

 Eufzeit kommt das nicht so leicht vor. Der 

 Höhepunkt der Legezeit oder der l>runstzeit, 

 wenn man sie so nennen will, ist nun erreicht, 

 und wenn der Kukuk im Juni in dieses Stadium 

 des andauernd rasch hinter einander Rufens 

 kommt, so ist dies ein Zeichen, dass er nun 

 I bald aufhören werde mit seinem Gesänge. Je- 

 j doch kommt nach diesem noch eine kurze Zeit, 

 ' wo del- Kukulísi-uf wieder seltener und kürzer 

 i wird, denn der Vogel hört nicht plötzlich zu 

 j rufen auf. Auch wenn im grossen Ganzen Ende 

 Juni im Walde allgemeines Schweigen herrscht, 

 so wird dieses doch noch hie und da durch 

 einen einzelnen Kukuksruf vmterbrochen. So 

 hörte ich diesen charakteristischen Frühlingsruf 

 im Jahre 1 894 namentlich gut austönen, da ich 

 fast täglich Gelegenheit hatte, auf ihn zu hören. 

 Am 8. Juni rief der Kukuk nicht mehr so an- 

 haltend. Es ertönten je 3 — 4 Rufe mit langen 

 Zwischenpausen. Am 9. Juni hörte ich ihn am 

 Sœli erst abends von 5 Uhr an. Zuerst hörte 

 man eine Zeitlang je drei Rufe mit langen 

 Zwischenpausen. Dann kam nochmals Feuer in 

 den Gesang, als ein zweiter Kukuk, nicht weit 

 von diesem, antwortete, und es ertönten in 

 kaum unterbrochener Reihenfolge in ï!Vj ^linii- 

 ten 80 Rufe. 



Am 10. Juni rief noch einer im Walde, sel- 

 ten, je dreimal den Doppellaut ; dann kam nass- 

 kaltes Wetter, und man hörte nichts mehr, bis 

 am 16. .Juni morgens früh einige Rufe. Dann 

 hörte ich noch am 18. Juni auf der Lägern bei 

 Baden Kukuksruf, und dann zum letzten Mal 

 am áO. Juni, morgens halb 9 Uhr sechs Rufe 

 im Walde, das Austönen der Zeit der Liebe. 



Die Höhe der zwei Töne des Kukuksrufes ist 

 nicht bei jedem Individuum dasselbe. Am 

 19. April 1888 bestimmte ich mit der Stimm- 

 ilöte am Engelberg die zwei Töne als B & F. 

 Am 23. Mai 1891 ertönte im Walde eines Ku- 

 kuks Ruf in De.s & Ces, und am 3. Mai 1895 

 klang er bei Assikon, im Canton Luzern, wie 

 D & C. 



