295 



élettani törvéiiynyd houilokegycnost cUciila'ZŐ 

 dogmában hiftyJL'k. l'j;ynevc>zett színváltozott 

 tollszegésekkel ellátott bőröket, a milyeneket 

 gyűjteményekben gyakran találhatunk, valamint 

 fogságban töiiént megílgyeléseket azonban nem 

 ismerhetek el ilyen kétséget kizái-ó bizonyítékok- 

 nak. Utőbl)iakat azonban nem «elvből» tartom 

 keveset érőknek, mint azt némely más, ilynemű 

 mániában szenvedő ornithologus teszi, de sok- 

 féle saját tapasztalataim és évekig tartó ezirányú 

 kutatásaim alapján tudom, hogy mily nehéz a 

 megfigj'elés éppen cblicii az irányban. A fedő 

 tollazat gyors levedlése még a legpontosabb 

 megfigyelő előtt is teljesen észrevétlenül foly- 

 hat le. 



A madarak ilyenkor t. i. a Ifijl.ijralihi reg- 

 geli órákban veszítik el toUaikat, azokat (izoinial 

 felszedik és ìciìiirlil,, nevezetesen akkor, ha 

 táplálékuk nem volt egészen természetes össze- 

 tételű és az okádék képzésére szolgáló keményebb 

 anyagokat nagyon is nélkülözte. Ezért nem lehet 

 aztán elhullatott tollakat találni a kalitka fene- 

 kén. Minden ilyen megfigyelés értéktelen, ha a 

 kaiitka feneke nem állott nagyszemű drótháló- 

 ból, mely alatt l.rilő távolságban volt aztán egy 

 másik, szilárd fiók. De még kevesebb értéket 

 tulajdonitok a tisztán bőrökre alapított elmélke- 

 déseknek és be kell vallanom, hogy az ornitho- 

 logiai kutatás módjára és jelenlegi állapotára 

 nézve egyáltalában nem hízelgő, hogy egy kér- 

 dést puszta knhöscgck alapján akarnak meg- 

 oldani, holott késsel, mikroskóp23al és más sze- 

 rekkel könnyen beleköthetnének. A magam ré- 

 széről a folyamatot ügy képzelem, hogy a fedő 

 tollazatún téiiyli'H történik i'cillc^^, ez azonban a 

 párosodás kezdetére, tehát oly időre esvén, mi- 

 kor a tuì'<i<ìr i'ihír a leghatalmasabban és leg- 

 erőteljesebben buzog, oly rohamosan folyik le, 

 hogy a festékanyagok egy részének behatolása 

 nem tud lépést tartani a toll ujjáképződésével, 

 hanem a nehézkesebben mozgó (sit venia verbo!) 

 festék anyagok csak lassanként pontról pontra 

 haladnak őket megillető helyükre. Ezríllal kelet- 

 keznek a színváltozós tollszegések, a melyek 

 aztán későbben, részint a még hátralevő festék- 

 anyagok utána folyása, részint lekopás által 

 ismét eltűnnek. E mellett szól az a körülmény 

 is, hogy a tollszegések miiìdì'n vUáíjo^iUÍAKik a 

 «nászruhanáli). Persze ez a nézetem szintén 



allen lìliysiologisclien ( icsct/.en Holm sprechen- 

 des Dogma glauben soll. Bälge mit sogenannten 

 Verfärbungsrändern, wie sie sich in jeder grös- 

 seren Sammlung zahlreich vorfinden, oder 

 Beobachtungen aus der Gefangcnsclial't vtriuag 

 ich als vollgiltige Beweise aber niflit anzuer- 

 kennen. Letztere möchte ich zwar nicht — wie 

 es manchen Ornithologen zur Manie geworden 

 ist — de principio gering geschätzt wissen, 

 aber ich weiss aus vielfacher eigener Erfahrung 

 und jahrelang selbst diescrhalb augestellten 

 Versuchen, wie ungemein schwierig sie gerade 

 in ilirscr Beziehung sind. Eine rasche Mauser 

 des Kleingefieders kann auch für den aufmerk- 

 samsten Beobachter spurlos vorübergehen. Die 

 Vögel verlieren dann nämlich ihre Federn in 

 den /';■«/( cs/f» Morgenstunden und pflegen die- 

 selben sofoi-l aufzulesen und selbst liimihzii- 

 H'äi'(/cii, namentlich wenn ihre Nahrung nicht 

 [ ganz naturgemäss zusammengesetzt war und 

 hartschaliger Substanzen zur Gewöllbildung zu 

 sehr entbehrte. Dcslmlh fiudet man dann keine 

 ausgefallenen Federn auf dem Käfigboden. Wenn 

 derselbe nicht aus weitmaschigem Drahtgitter 

 bestand, unter dem sich in (jcliörii/cr Entfer- 

 nung eine zweite, feste Schublade befindet, sind 

 alle solche Beobachtungen wertlos. Noch wert- 

 loser aber erscheinen mir alle auf blosse Bälge 

 gegründeten Beiiexionen,und ich miiss gestehen, 

 dasses für die Art und Weise imd den gegenwär- 

 tigen Stand der ornithologischen Forschung nicht 

 eben schmeichelhaft ist, wenn man auf blosse 

 ÄuiiscHirlikcitcit hin eine Frage lösen will, der 

 man mit Messer, Mikroskop und Eeagentien in 

 entscheidender Weise leicht zu Leibe rücken 

 könnte. Ich denke mir den Vorgang etwa so, dass 

 eine tluití^üclűírlii' Mtiuscr des Kleingefieders 

 stattfindet, die aber bei dem zu Beginn der 

 Begattungszeit am kräftigsten und strotzendsten 

 entwickelten turgor vitae so intensiv verläiift, 

 dass das Eindringen eines Teils der Farbstoffe 

 nicht gleichen Schritt zu halten vermag mit der 

 Neubildung der Feder, sondern dass die schwe- 

 rer beweglichen (sit venia verbo!) Farbstoffe 

 erst nach und nach an den Platz dringen kön- 

 nen, für den sie bestimr»t sind. Dadurrli ent- 

 stehen die ominösen Verfärbungsränder, die 

 später teils durch Nachfliessen der noch restie- 

 i-enden Farbstoffe, teils durch Abreiben wieder 

 verschwinden. Der Umstand, dass die Bänder 

 tìurrlifidiH/in lirlifrr sind wie die «Prachtfär- 

 bungu spricht auch dafür. Freilich ist auch 

 38* 



