Sol 



bemélyedés mentén. Másnap este ismét ott volt. 

 Egy ideig csak elnézte, hogy miként üldözöm s 

 felváltva szállt két egymástól körülbelől 300 

 lépésnyire álló fára, a nélkül, hogy lőtávolba 

 engedett volna. De mikor a hajtáshoz még egy 

 gyereket hivtam segítségül, akkor az okos madár 

 mindjárt rosszat sejtett, végleg elment, és később 

 se volt többé már látható. 



Falco vcspertiiiiis. Egészen uj jelenség volt 

 előttem a kék vércse a fészkelési helynél, s azért 

 engedelmet kérek, ha megjegyzéseim tán nagyon 

 is részletesek volnának. Naplómból szószerint 

 közlöm a következő, közvetlenül a megfigyelés 

 folyamán bevezetett s ennélfogva talán ter- 

 mészethü feljegyzéseket: A szép idő valósággal 

 megeleveníti a kék véresét, a mely körülmény a 

 cenchris-nél is tapasztalható. Ezeknek a Sym- 

 pathikus madaraknak vonzó életmódját jó kö- 

 zelről, teljes kényelemben, órákon át egész be- 

 hatóan figyelhettem meg (IV. 20. Bojár). Három 

 pár fészkel, melyek mindegyike tetőzettel bíró 

 szarkafészekbe telepedett. Az egyikben még két 

 nappal ezelőtt egy szarkapár tanyázott; ezt tehát 

 a vércsék elűzték. Néha a csókákat is bosszant- 

 ják, de különben igen békés természetűek. Néha 

 ugyanazon a fán sokáig ültek csókákkal, szarkák- 

 kal és szajkókkal, a nélkül hogy törődtek volna 

 velük. A fészkelési fák kizárólag 20—30 láb 

 magas ákáczok, melyek sorjában állanak a mes- 

 gyéken. 



A három fészek egy 250 négyzetlépésnyi 

 területen van, s az egyes párok mintegy barát- 

 ságból meg-meglátogatják egymást. Repülése 

 inkább a anbliuli'o-éra,, mint a tinnunaduHc-i& 

 emlékeztet, mert szárnyai hegyesek és inkább 

 félholdszerüen hajlítottak, továbbá gyakran és 

 igen szépen szoktak lebegni. Csak a fészekről való 

 leszállás történik egy kicsit ügyetlenül. A madár 

 valósággal kiesik a fészekből, sokszor bukfenczet 

 hányva. Ültében aránylag tömzsi tömör alakja 

 van. A házastársak külön vadászgatnak, mind- 

 egyik magának, de találkozáskor örömteli kiáltás- 

 sal üdvözlik egymást, és akkor rendesen együtte- 

 sen repülnek egy pihenő helyhez vagy a fészek- 

 hez, még pedig eg;\'enesen minta nyíl. ha maga- 



Aquila. VI. 



über dem Boden längs einer Senkung. Am 

 nächsten Abend war er wieder da und Hess 

 sich einigemal hin und herjagen, indem er 

 immer zwischen zwei etwa 300 Schritt von 

 einander entfernten Bäumen wechselte, ohne 

 sich dabei jemals auf Schussweite ankommen 

 zu lassen. Sowie ich aber einen Buben zum 

 Treiben zu Hilfe holte, merkte der kluge Vogel 

 sofort Unheil, strich gänzlich ab und Hess sich 

 auch später nie wieder blicken. 



Falco vci^perthius. Der Eotfussfalk am Brut- 

 platze war eine für mich neue Erscheinung, 

 und man möge deshalb einige ausführlichere 

 Notizen entschuldigen. Ich entnehme meinem 

 Notizbuche wörtlich folgende unmittelbar wäh- 

 rend der Beobachtung gemachte und deshalb 

 wohl naturgetreue Aufzeichnungen: «Das 

 schöne Wetter scheint auf die ßotfussfalken 

 belebend einzuwirken, wie dies ja auch bei 

 cenchris der Fall ist. Ich kann (20. IV. in Bojár) 

 das anziehende Thun und Treiben dieser sym- 

 pathischen Vögel stundenlang ganz aus der 

 Nähe in aller Gemüthlichkeit eingehend be- 

 obachten. Drei Brutpaare konstatiert, die sämmt- 

 lich von überlaubten Elsternestern Besitz ge- 

 nommen haben. In einem derselben war vor 

 zwei Tagen noch ein Elsternpaar, das die Fälk- 

 chen also jedenfalls vertrieben haben. Auch 

 mit Dohlen sah ich sie gelegentlich necken. 

 Sonst scheinen sie aber sehr friedlicher Natur 

 zu sein. Ich sehe sie lange mit Dohlen, Elstern 

 und Eichelhehern auf einem Baume sitzen, 

 ohne dass sie sich um diese kümmern. Die 

 Horstbäume sind ausnahmslos nur 20 — 30 Fuss 

 hohe Akazien, wie sie leilienweise an den Feld- 

 rändern stehen. Die ihti Horste befinden sich 

 auf einem Eaume von ca i'M t^uadratschritten, 

 und statten sich die einzelnen Pärchen gegen- 

 seitig freundschaftliche Besuche ab. Der Flug 

 erinnert durch die spitzen und mehr halbmond- 

 förmig gekrümmten Flügel und durch das häu- 

 fige elegante Schweben mehr an subbuteo wie 

 an tinnunculus. Nvirdas Abstieben vom Horste 

 geschieht etwas plump. Der Vogel purzelt förm- 

 lich aus demselben heraus, oft geradezu kopf- 

 über. Im Aufblocken macht er eine verhältnis- 

 mässig gedrungene Figur. Die Gatten jagen 

 jeder für sich, begrüssen sich aber mit freudi- 

 gem Geschrei, sobald sie einander in den Weg 

 kommen, und fliegen dann gewöhnlich gemein- 

 schaftlicli einem Euheplatze oder dem Neste 

 zu, schnurstracks, wenn sie sich sicher fühlen. 



