31(1 



tétbe venni, sőt épp úgy a nyugati ós északi 

 alakok összeliasonlitását is, vag\'is az egész szom- 

 szédságot. 



2. A dolgozatában közölt 35 madár-alak — 

 kivéve egy-kettőt-- faunánkban már ismeretes, 

 sok az irodalomban is említve van s az ]S98-ban 

 a M. 0. K. kiadásában megjelent «Nomenclator 

 avium regni Hungária?« ez. jegyzékben meg- 

 találhat.). 



3. PlinlloHcopiiK /vo/ío'íh' nem hagyandó ki fau- 

 nánkból, mert bold. Czynk E. kétségtelenül be- 

 bizonyította előfordulását s Felméren, Marginén 

 lőtte is. Két példány a nemzeti múzeumba került 

 belőlük. 



4. Az 1870-ben Gömörmegyében került s 

 1884-ben (The Ibis 1884. évf.) Fulmar us liuesi- 

 latus-nak határozott madarat, végre 29 év után 

 Sharpé inkább Oríifrrluía incerta-nak mondja 

 (Bull. Brit. Orn. Club. 1 899. Januári füzet.) Most 

 bizonyul be az is, hogy e madár nem is honi pél- 

 dány, hanem bőrből készült. 



Ezek után a dr. Madarász felsorolta madár- 

 alakokat vehetjük sorba : 



L//('».s cnììiii-ix (Dbumm.) Temesmegyében 

 189û-beu Almásy Gy. dr. barátommal lőttünk 

 a közönséges csóka keleti fajtájához közelálló 

 példányokat, melyekhez az erdélyi csókák is ha- 

 sonlítanak. Általában a keleti és délkeleti csó- 

 káink nyaka határozottan fehérebb, mint a nyu- 

 gatiaké, noha Nyugat-Magyarországban is akad- 

 tam a temesmegyei példányokra szakasztottan 

 emlékeztető darabokra. A typikus «folldris« 

 szerintem nálunk nem fordul elő, inkább köz- 

 bülső alakok. Egyébként az nem is faj, hanem 

 fajta, mely L//(v/.s- innnfdiiin i'olhiri:^ nevén 

 nevezendő. 



Siiirniis vidi/iirix L. A typikus «vulgaris» ná- 

 lunk legföljebb költözködés szakában kerülhetne 

 elő. A Magyarországon költő seregélyek a >S7)(r- 

 iius vulyaris iiitermcíliKs Praz, ixdjiiiidi' Bian- 

 chi.) alakhoz tartoznak. 



Emhcriza drius L. Már az 50-es években 

 nagj' számban találta Fritsch Fiume mellett, a 

 vinodoli völgyben (Vög. Europ. 1870. 234.1.1: 



Basis zu betrachten gewesen und nebstbei auch 

 die Yergleichung mit westlichen und nördlichen 

 Formen, d. h. mit der ganzen Faunn der Nach- 

 barschaft. 



2. Die in seiner Arbeit erwähnten 35 Vogel- 

 formen — von wenigen abgesehen — sind in 

 unserer Fauna schon bekannt und in der Litte- 

 ratur verzeichnet, auch im n Nomenciator avium 

 regni Hungariie», welcher im Jahre 1898 durch 

 die U. 0. C. herausgegeben wurde, aufge- 

 nommen. 



3. PhijUoücojyuH í/o/íc/// kann aus der Landes- 

 fauna nicht gestrichen werden, da ja weil. 

 E. CzTNK sein Vorkommen in Felmér, Margine, 

 (Siebenbürgen) bestimmt nachgewiesen hat und 

 zwei Beleg- Exemplare in das ung. National- 

 Museum gelangten. 



4. Den i. J. 1870 im Gömörer Comitate erleg- 

 ten Vogel, welcher 1884 als Fuhiuiriis haeaüatus 

 bestimmt wurde («The Ibis» Jahrg. 1884.), hat 

 nun nach 29 Jahren Sharpé untersucht und 

 denselben für Ocslrrlatd hiccrtu angesprochen 

 (Bull. Brit. Orn. Club. 1899. Jan. Heft). Es er- 

 wies sich auch, dass dieser nicht im Lande 

 erlegt, sondern ein vom Balg aufgestelltes 

 Vogel-Exemplar ist. 



Nun lassen wir die von Dr. v. Madarász er- 

 Wcähnten Vogelformen eine Revue passieren : 



L//(7/.s í7>//íyjv'.s(DKUMM.) Im Jahre 1895 schoss 

 ich mit Freund Dr. v. Almásy im Temeser Comi- 

 tate Dohlen, welche sehr nahe zur östlichen 

 Form stehen ; so wie auch jene von Siebenbür- 

 gen. Im allgemeinen ist der Hals unserer öst- 

 lichen und südöstlichen Dohlen thatsächlich 

 viel lichter, mehr weiss, als jener der westlichen 

 Exemplare; jedoch fand ich auch in West- 

 Ungarn einzelne Stücke, welche von jenen des 

 Temeser Comitates nicht zu unterscheiden sind. 

 Nach meiner Meinung kommt bei uns die typi- 

 sche (icollnris« nicht vor, sondern intermediäre 

 Exemplare. Die östliche Form kann nur trinar : 

 Li/cuH iiioiiediilii rolliiris (Duumm.) bezeichnet 

 werden. 



Sturimi l'idiidrlsh. Die typische «vulgaris» 

 könnte gelegentlich während der Zugzeit im 

 Lande nachgewiesen werden. Die in Ungarn 

 brütenden Stare gehören zur mittel-europäi- 

 schen Form: Shii'iius viiìf/iiris inierìnecìiuft 

 (Praz.) (sopii iar Bianchi). 



Emherizu rirhis L. Schon in den 50-er 

 Jahren fand Fritsch diese Art im Thale Vino- 

 dol bei Fiume zahlreich ("\'ög. Europ. 1870. 



