321 



nis-e ? szerintem kérdéses, mert azok a subtilis 

 különbségek, melyek e két fajtára nézve jellem- 

 zők, évtizedek óta világosságnak kitett, kitömött 

 madarakon kétségenkívül alig ismerhetők föl. 

 Az (if/iiiis főleg abban tér cl a typikns fusai s- 

 tól, hogy valamivel nagyobb, hátának szürke- 

 sége pedig halaványabb. Hát bizony a kitömő 

 könnyen nagyobbra készíthette éppen ezeket 

 s hátuk is — évtizedek óta a napfényben, vilá- 

 gosságban állván — megfakulhatott. Ezért én 

 addig, míg friss példányok nein kerülnek ha- 

 zánkból, nem tartom az íí//V///x fajtát orniszunk- 

 ban felveendőnek. 



Lxn's nirhiinni^s Vaia.. A I'allas-ìóI ercló 

 név a Ldins nrí/ci/hihis keleti alakjára vonat- 

 kozik s tudtommal még nem egészen bizonyos, 

 hogj' a Földközi tengeren élők azonosak-e a keleti 

 fajtával? Ha igen, akkor a mii-liulirllc^i Bruch 

 1853. nevet, mint későbbit, a i-arhiiniiins helyet- 

 tesítheti. Addig azonban, míg ez kétségtelenül 

 be nem bizonyul, én a mi déli ezüstös si- 

 rályainkat Ldvíis anjciitahiís mirlinhcllrsi 

 Bruch néven említem. A költözködés szakában 

 a Fertőn s hazánk északi részeiben előkerülő 

 ezüstös sirályok azonban a typikus fajtához tax- 

 toznak, nem a délihez. 



Cygnvs hcwkki Yabr. Dr. Madarász az ali- 

 bunári példány csőrének színezetét rendellenes- 

 nek találja. Véletlenül alkalmam volte példányt 

 tüzetesen megvizsgálhatni s így jó lélekkel 

 mondhatom, hogy a fiatalok esőre mindig 

 túlnyomóan sárga s náluk az orrlyuk fekete 

 szegése a jellemző ; tehát rendellenességről szó 

 sincs. Minthogy a «Tennészet» és az «Aquila» 

 is már közölte e fajnak hazánkban való előfor- 

 dulását, dr. Madarász elesik attól a dicsőségtől, 

 hogy ő vezesse be először faunánkba. 



Paffiniix yclkoiiaviiH (Acerbi). A magyar ten- 

 gerparton előforduló déli alak három névvel 

 jelzendő : Puf/iiniíi iniffiiius i/elkouii iiKsiAcERBi). 

 A Gömörmegyében Yernái-on lövött s a nemz. 

 múzeumban levő példány azonban az északi, 

 tj-pikus fajtához tartozik, legalább úgy emlék- 



wiiklich zu afflili^ gezogen werden können".' 

 scheint mir fraglich, da es mir nicht recht ein- 

 leuchten will,dass man so subtile Kennzeichen - 

 wie solche die beide Formen charakterisieren 

 an den seit langen -lahren dem Sonnenlicht aus- 

 gesetzten, aufgestellt praeparierten Exemplaren 

 richtig erkennen kann. Der hauptsächliche 

 Unterschied zwischen uf/iiiis und fusnis ist 

 nämlich, dass die Erstere etwas grösser und am 

 Mantel lichtergi-au gefärbt ist. Dieser unter- 

 schied kann bei den fraglichen Exemplaren 

 kaum sicher constatiert werden, weil ja dieselben 

 bei der Präparation möglicherweise grösser 

 ausgefallen und auch dem Lichte fortwäh- 

 rend ausgesetzt am líücken verbleicht sind. 

 Deswegen kann (if/iiii.^, so lange wir keine 

 frischen Vögel im Lande erhalten, in unserer 

 Fauna nicht figuriren. 



Lanis cachi una IIS (Pall.) Der von Pallas 

 herrührende Name ficai-liinìKins« liezieht sich 

 auf die östliche Form \ on Laras arfjciilalus, 

 und scheint es mir, ilass noch bis heutigen 

 Tages nicht sichergestellt ist, ob die Mittelmeer- 

 Foi-m der Silbermöve mit der östlichen genau 

 übereinstimmt. Wenn ja, so muss freilich die 

 südliche Silbermöve anstatt f.Kiiis iiiiji'iilaliis 

 micliuhelh'si BnvcH. 18.53. Laras arnci/latMs 

 cacliiininiis Pall. heissen. Die während der 

 Zugzeit am Neusiedler-See und in Ober-Ungarn 

 erseheinenden Silbermöven aber sind wohl zur 

 typischen Form zu ziehen. 



Cyijinis l)cu<icki Yarr. Dr. v. Madarász fand 

 die Schnabelfärbung des in Alibunár erlegten 

 Exemplars al»iorm. Zufälligerweise konnte ich 

 dasselbe auch genau untersuchen und wage mit 

 gutem Gewissen zu behaupten, dass die Schna- 

 belfärbung aormai ist, da ja alle jaiairn 

 Exemplare vorherrschend gelben Schnabel haben 

 und für sie die schwarze, ringförmige Einfas- 

 sung der Nasenlöcher charakteristisch ist. Nach- 

 dem die Erbeutung dieser Art bereits schon 

 früher in »TerniészeU und in der «Anuiin« 

 verzeichnet war, steht die Priorität, diese Art in 

 die Landesfauna eingeführt zu haben Dr. von 

 Madarász nicht zii. 



Puffiaus ycikouaaus (Acerbi). Die am Un- 

 gar. Littorale vorkommende Form ist trinar: 

 Riffiaas pnfßnas yclkoiunnis (Acerbi) zu be- 

 zeichnen. Das im Gömörer Comitate in Vernar 

 erlegte und im ung. Nat. Museum stehende 

 Exemplar gehört jedoch zur typischen Form ; 

 denn wie ich mich erinnere, ist das Braun sei- 



