330 



talán állatoki) fölé kerekedni s a természet egé- 

 széből egy fejjel kiemelkedni. 



Kiváltságos jogokat szereztünk, de ezekből 

 'folyó kötelességeket is, melyek figyelmeztetnek 

 arra, hogy mikor korlátlanul rendelkezhetünk 

 az állatok életével, erőnket ne éreztessük az 

 ártatlanokkal s ne irtsuk ki véglegesen a bűnö- 

 söket sem, mert nekik is van joguk az élethez, 

 ők is szükségszerű hivatást töltenek be a termé- 

 szetben 8 hozzájárulnak az egyensúly fentartá- 

 sához. 



Ha kultúránkkal kénytelenek vagj-unk is a 

 természettel szembe szállni, bizon3'os növénye- 

 ket és állatokat haladásunk útjából félreszorí- 

 tani, ám ne feledkezzünk meg arról sem, hogy 

 növények és állatok közt mennyi jóltevőink 

 vannak, melyek közvetve ingyen, vagy csak 

 kevés bér fejében támogatják törekvéseinket. 



A dudvákat, ártalmas állatokat meg kell tize- 

 delnünk, de viszont oltalmaznunk azokat, melyek 

 gazdaságunkban segítőink, s lényeges tényezők 

 abban, hoyy a művelődésben, egyenesen az ő 

 felhasználásukkal, annyira jutottunk. 



A művelődés és — közvetve • — tökéletesbe- 

 désünk érdekében tehát szoros kötelességünk a 

 természettel, erőivel, anyagjaival és élő szerves 

 alakjaival minél tüzetesebben megismerkedni, 

 hogy ne pusztítsunk fölöslegesen és előmozdító- 

 lag dolgozzunk ott, a hol kell. 



Az öldöklés és rombolás hajlama erősebb az 

 emberben, mint az építés, fentartás vágya ; két- 

 szeresen törekednie kell tehát, hogy ezt meg- 

 fékezze és tevékenyen munkálkodva köszörülje 

 ki a csorbákat, miket kultúrájával a természeten 

 ejt s melyek kárára lehetnének. 



■ A madarakhoz fordulva, láttuk, minő fontos 

 szerepet visznek a természet háztartásában s 

 minő értéke van munkálkodásuknak emberi 

 szempontból is. Alig néhány van köztük, melyet 

 mindenkor tanácsos üldözni ; javarészt anyagi 

 érdekeinket egyáltalán közönbösen érintik, de 

 nagy azok száma, melyek megbecsülhetetlen 

 szolgálatokat tesznek gazdaságunknak. 



S a mi közös jellemvonásuk, a mivel lénye- 

 gesen a többi állatosztály fölé emelkednek: 

 egyetlen egy sincs köztük, mely mérges, egyet- 

 len egy sincs, mely mindenképpen utálatos 



digen Geschöpfe» erheben und die gcsamrate 

 Natur um einen Kopf überragen. 



Wir haben Vorrechte erstanden, aber dafür 

 auch Pflichten einzusetzen, welche daran erin- 

 nern, seine IMacht — wenn man über das Leben 

 der Thiere unbeschränkt verfügt — den Un- 

 schuldigen gegenüber nicht zu raissbrauchen, 

 ja selbst die Schuldigen nicht gänzlich zu ver- 

 tilgen, denn auch sie haben ein Eeeht zu leben, 

 auch sie erfüllen einen gebotsmässigen Bemf 

 in der Natur und helfen das Gleichgewicht zu 

 halten. 



Sind wir auch gezwungen mit unserer Kultur 

 gegen die Natur aufzutreten, gewisse Pflanzen 

 und Thiere vom Wege des Fortschrittes abzu- 

 drängen, so dürfen wir nie vergessen, wie viele 

 Wohlthäter wir unter den Pflanzen und Thieren 

 haben, die indirekt unsere Bemühungen um- 

 sonst oder um geringen Lohn unterstützen. 



Die Unkräuter, die schädlichen Thiere müs- 

 sen wir dezimieren, dagegen aber jene be- 

 schützen, welche bei unserer Wirthschaft mit- 

 helfen und wesentliche Faktoren sind, um es 

 geradezu durch ihre Benützung in der Kultur 

 so weit gebracht zu haben. 



Im Interesse der Kultur und — mittelbar — 

 unserer Vervollkommnung ist es daher unsere 

 strenge Pflicht, mit der Natur, deren Ki-äften, 

 Stoffen und Lebewesen je eingehender bekannt 

 zu werden, um nicht übermässig zu vernichten 

 und um dort zu fördern, wo es nothwendig ist. 



Der Hang zum Tödten und Zerstören ist beim 

 Menschen stärker als der Trieb zum Schafi'en 

 und Erhalten ; er muss daher doppelt trachten 

 jenen zu bezwingen und durch thatkräftiges 

 Wirken die Scharten auszuwetzen, welche er 

 durch seine Kultur der Natur beigebracht und 

 die ihm selbst schädlich sein können. 



Auf die Vögel zurückkommend sahen wir, 

 welch' wichtige Eolie sie im Haushalte der 

 Natur spielen und welchen Werth ihr Wirken 

 auch vom Standpunkte des Menschen aus hat. 

 Kaum einige sind darunter, welche es jederzeit 

 zu verfolgen, rathsam ist ; weitaus der grösste 

 Theil verhält sich unseren materiellen Interes- 

 sen gegenüber durchaus indifferent, und gross 

 ist die Zahl derer, welche unserer Wirthschaft 

 unschätzbare Dienste leisten. 



Und ihr gemeinsamer Charakterzug, wodurch 

 sie sich über alle anderen Thierklassen erhe- 

 ben, ist : dass es keinen einzigen giebt, welcher 

 giftig, keinen einzigen, welcher geradezu ekel- 



