339 



vörösbegy, hantmadár, réti ós erdei pipis, búbos 

 pacsirta, mezei és erdei pacsirta, czitrom és baj- 

 szos sármány, erdei veréb, erdei pinty, zöldike, 

 fenyőpinty, meggyvágó, csíz, kenderike, fürj, 

 még pedig fajonként ezernél több ; száziiál több 

 volt : kuvik, seregély, tövisszúró gébics, szürke- 

 begy, ökörszem, géze, füzike, fekete rigó, külön- 

 böző poszáta, húros rigó, csaláncsúcs, sordély, 

 kerti sármány, tengelicz, süvöltő, vízi guvat, 

 haris. 



Bresczia város kapuinál ugyanez évben 

 493,79-2 darab apró madarat vámoltak meg ; s 

 mennyit csempésztek be ezen kívül ! 



1896 őszén a montegradei szorosban 3 vadász 

 egy nap alatt :MX) ki;/, fecskéi fogott, vagyis 

 körülbelül 14,4(X) db-ot. Dél-Tyrolban évenként 

 átlag fél millió (tényleg jóval több) madarat 

 fognak el ; egyes völgyekben naponként mintegy 

 SCXK) db-ot. 1897. évben a karácsonyi ünnepek 

 alatt Parisban — csupán a nagy vásárcsarno- 

 kokban — 'i'ijOiK) fenyőrigót, ií4,0C)(J pacsirtát 

 és Í8,CAXJ fürjet adtak el. 



De hát télen honnan kerül ez a sok fürj ? s 

 lehet-e vadászható szárnyas piaczra bocsájtása 

 ellen szavunk? 



Igen is lehet. A fürjet nyáron addig, míg csak 

 el nem költözik, Közép-Európában lövik, mikor 

 pedig átvonul Dél-Európán s megérkezik telelő 

 helyére Észak-Afrikába, ismét csak lövik s a mi 

 különösen latba esik, fogják is. Ez tehát már 

 valóságos irtás. A «sötét földrészen» azonban 

 nem a vadnépek fejére száll az irtás vádja, 

 hanem a partvidékeken megtelepedett művelt 

 rétegeki-e. A mi szegény fürjeink tehát határo- 

 zottan, láthatólag fogynak, pedig éppen ők azok 

 közé a madarak közé tartoznak, melyek szapo- 

 rodásának a kultúra kiválóan kedvez. Azonban 

 a telelni járó tömegeket «várják« az olaszok s a 

 többi hivatásos madárölő nép, nem úgy mint mi 

 a fecskét, hanem gyilkosok módjára. Hivatalos 

 kimutatások szerint 1887-ben Egyptomban 



ger, Gartenrothschwänzchen, Eothkehlchen, 

 Steinschmätzer, Wiesen- und Baumpieper, 

 Haubenlerchen, Feld- und Baumlerchen, Gold- 

 und Zippammern, Waldsperlinge, Buchfinken, 

 Grünlinge, Bergfinken, Kernbeisser, Zeisige, 

 Hänflinge, Wachteln und zwar von je einer Art 

 mehr als tausend; inclir als liinidni : Stein- 

 käuze, Stare, Dorndreher, Alpenflüevögel, Zaun- 

 könige, Gartensänger, Laubsänger, Schwarz- 

 amseln, verschiedene Grasmücken, Drosseln, 

 Wiesenschmätzer, Grauammern, Gartenam- 

 mern, Stieglitze, Gimpel, Ballen, Wachtel- 

 könige. 



An den Thoren der Stadt Brescia wurden in 

 demselben Jahre 423,792 Stück kleine \'ögel 

 verzollt ; und wie viele wurden ausser diesen 

 hineingeschmuggelt ! 



Im Herbste 1896 fingen drei Jäger in dem 

 Passe von Montegrad an einem Tage 300 kg. 

 oder ungefähr 14,400 Stück Schwalben. In Süd- 

 tyrol werden alljährlich durchschnitthch eine 

 halbe Million (in Wirklichkeit jedoch bedeutend 

 mehr) Vögel gefangen; in einzelnen Thälern 

 täglich ungefähr 3000. Im Jahre 1897 wurden 

 während den Weihnachtsfeiertagen in Paris — 

 bloss in den grossen Markthallen — 32,000 

 Wacholderdrosseln, 11 4,000 Lerchen und 18,000 

 Wachteln verkauft. 



Aber woher kommen diese vielen Wachteln 

 im Winter ? und kann gegen den Verschleiss 

 jagdbaren Wildes Einsprache erhoben werden. 



Ja, ganz gewiss. Die Wachtel wird in Mittel- 

 europa im Sommer so lange geschossen, bis sie 

 nicht wegzieht, wenn sie aber durch Südem-opa 

 durchzieht und in ihren Winterquartieren, in 

 Nordafrika ankommt, wird sie abermals ge- 

 schossen und was besonders wichtig ist, auch 

 gefangen. Dies ist also schon eine wirkliche 

 Vernichtung. Im «Finsteren Erdtheile» fällt 

 aber die Schuld der Vernichtung nicht auf das 

 Haupt der wilden Völker, sondern auf das der 

 gebildeten Schichten, der hier ansässigen 

 Küstenbewohner. Unsere armen Wachteln 

 schwinden deshalb sichthch, obwohl gerade sie 

 zu denjenigen Vögeln gehören, deren Vermeh- 

 rung die Kultur besonders günstig ist. Aber die 

 in ihre Winterherbergen ziehenden Massen 

 werden von den Italienern und den übrigen 

 berufsmässigen vogeltödtenden Völkern « erwar- 

 tet», nicht so, wie bei uns die Schwalben, son- 

 dern meuchelmörderisch. Nach amtlichen Be- 

 richten wurden im Jahre 1887 in Ägypten 

 44* 



