340 



5r:C),fm 1888-ban i. ^35,000, i889-heii r>f H). fXìO, 

 1890-beii HOOfÄlO db-ot fogtak s legnagyobb- 

 részt Francziaországba, Angliába szállítottak. 



Különösen Marsiülli' kikötőjét látogatják a 

 fürjeket szállító bajok. Egy-egy hajó rakománya 

 néha 00,000—100,000 darab fürjből áll, melyek 

 százanként vannak kis kalitkákba zsúfolva, mi- 

 nek következtében a szállítmány ^/s-a, sokszor 

 azonban 60 "/o -a megdöglik az úton. Marseille 

 évi fürjbevétele átlag '■2 millióra tehető. 



A most vázolt madárirtások oka első sorban 

 a gyomor, csak mellesleg a divat. A tollnyerész- 

 kedésből folyó pusztítás külön elbírálást kivan. 

 Ez a toUkereskedők és megbízottaik szeretjét 

 homályosítja el. Ok erőszakolják, csinálják a 

 divatot s ha a közönség lépre megy, hát az csak 

 másodsorban hibás, mert a főbünösök azok, a 

 kik belekényszerítik a nagy tömeget e hiúságba, 

 mely ragadós nyavalj^a. Nemcsak a mi madár- 

 világunk érzi ennek átkát, hanem a külföldiek, 

 s különösen a forró égövben élők, mivel ezek a 

 legpompásabb tollazatúak, legtarkább, legélén- 

 kebb színűek. Megdöbbentő számsorozatok azok, 

 melyek a párisi, londoni nagy toUkereskedések- 

 hez kerülő, divatczélokra használt madarakról 

 beszélnek. Ezekből kitűnik, hogy 25 év alatt 3(X)0 

 millió kolibrit hoztak be Európába ; hát még 

 mennyi mást! Közvetetlenül nem érdekel ez 

 ugyan minket, de a toUkereskedők körmei el- 

 nyúlnak ám hazánkig s bele markolnak a mi 

 madaraink közé is. Csak nemrégiben fordultak 

 a párisi czégek különböző közép-európai "ügj-- 

 nökeikhez » , mert '■20, (KK) tfngeliczre volt szüksé- 

 gök. B mivel ezen az úton nem mindig érhetnek 

 czélt s közvetítések megdrágítják a tollbeszer- 

 zést, de meg is nehezítik, mert akadályok gör- 

 dülhetnek a rablás elé, hát találkoztak — s ezek 

 a legveszedelmesebb tollcsiszárok — kik a tudo- 

 mányos kutatás védő pajzsa alá húzódva, a 

 tudomány ürügye alatt rendszeres, évenként 

 megismételt hadjáratokat szerveztek, kivált az 

 Al-Dunához, a hol halomra lőtték a telepesen 

 fészkelő madarakat, a gémféléket és másokat, 

 tehát a szónak szorosabb értelmében nemcsak 



550,000, 1888 1.235,000, 1889 900,000, 1890 

 800,000 Stück gefangen und grösstentheils 

 nach Frankreich und Plngland verführt. 



Besonders in den Hafen von Marseille laufen 

 viele Schiffe mit Wachtelladungen ein. Die La- 

 dung je eines Schiffes beträgt manchmal 60,000 

 l>is 100,000 Stück Wachteln, welche zu hundert 

 Stücken in kleine Käfige gepfercht sind, wes- 

 hall) davon ein Drittel, oftmal auch 6O0/0 unter- 

 wegs zu gründe gehen. Die jährliche Wachtel- 

 einfuhr in Marseille kann dmehschnittlich auf 

 zwei Millionen veranschlagt werden. 



Als Ursache der soeben geschilderten Vogel- 

 verheerung gilt in erster Linie der Magen und 

 nur nebenbei die Mode. Die der Federgewin- 

 nung wegen angestellte Vernichtung unterliegt 

 einer andei-en Beurtheilung. Diese stellt die 

 Rolle der Federhändler und deren Agenten in 

 ein schiefes Licht. Sie machen gewaltthätig die 

 Mode, und wenn ihnen das Publicum an den 

 Leim geht, ist es in zweiter Linie schuldig, denn 

 die Hauptschuldigen sind diejenigen, welche der 

 grossen Menge diese Eitelkeit, ein ansteckendes 

 Übel, aufdi'ängen. Nicht nm- unsere Vogelwelt 

 trifft dieser Fluch, sondern die Ausländer, ins- 

 besondere die tropischen, denn sie sind am 



' prächtigsten befiedert, am buntesten, am leb- 

 haftesten gefärbt. Niederschmetternd sind die 

 Zahlen, welche über die an die Pariser und 

 Londoner Federgrosshandlungen gelangenden, 

 zu Modezwecken dienenden Vögel berichten. 

 Aus ihnen geht hervor, dass während 25 Jahren 

 3000 Millionen Kolibri nach Europa eingeführt 

 wurden ; und wie viele andere noch ? Unmittel- 

 bar berührt uns dies zwar nicht, aber die Ki-al- 

 len der Federhändler reichen selbst bis in unser 



; Vaterland und raffen auch unter unseren Vögeln 

 auf. Erst unlängst wandten sich die Pariser Fir- 

 men an ihre verschiedenen mitteleuropäischen 

 «Agenten», weil sie 20,000 Stieglitze bedurften. 

 Und weil sie auf diesem Wege nicht immer ihr 

 Ziel erreichen und Vermittler die Beschaffung 

 der Federn vertheuern, aber auch erschweren, 

 weil dem Raube Hindernisse in den Weg treten 

 können, finden sich Federmäkler — und zwar 

 der gefährlichsten Art — die unter dem Deck- 

 mantel der wissenschaftlichen Forschung regel- 

 mässige, alljährlich sich wiederholende Feld- 

 züge unternehmen, besonders an die Untere 

 Donau, wo sie die kolonienweise brütenden 

 Vögel, Reiher und andere massenweise nieder- 

 schössen, sie daher im sti-engsten Sinne des 



