344 



zödhetett erről. Nem is lehet ez másként; liiszen 

 a madárfogó nem határozhatja meg előre, 

 micsoda madár menjen lépre, akaszkodjék a 

 burokha. 



No hát, ha mi panaszkodunk az olaszokra, 

 hogy tömegesen fogják a mi fecskéinket, hasznos 

 éneklőmadarainkat, nem gondoljuk meg, hogy 

 ug\'anazzal a joggal átkoznak minket a svédek, 

 norvégek és más északi földségek lakói. Azok- 

 nak a fenyőrigó többé kevésbbé ug\'anaz, mint a 

 mi nekünk a fecske, a fülemile : kedves házi- 

 barátjuk, mely énekével szórakoztatja őket s 

 megélénkíti kertjöket,házok táját. Én láttam ott 

 fenn északon, a 70° é. szél. közelében Tromsö 

 városkában, micsoda bizalmasan éltek a nálunk 

 vad fenyőrigók. Mindjárt a házak szomszéd- 

 ságában, a kertekben teljesen nyíltan — szelí- 

 debben mint a veréb — fészkeltek s nevelték fel 

 fiókáikat, feltétlen biztonságot élvezve. Dehogy 

 bántotta volna őket valaki, őket az itt oly hasz- 

 nos és éneküket tekintve, legszámbavehetőbb 

 madarakat ? 



Hogj'an védelmezzük hát meg a madarakat ? 



A mai viszonyok közt legelőször is kell, hogy 

 köztudatba jusson az az elv: védeni mindent, 

 csak a feltétlenül károsat ritkítani. S mivel 

 bizonyos fajokról még nem mondhatjuk meg 

 kártékonyságuk vagy hasznuk nyilvánvalóbb-e, 

 nemkülönben mivel mások meg csak helyileg, 

 időszakosan károsak, egyébként hasznosak, azért 

 mindenekelőtt: <( lìnulai-aì, i^^iìicrclt't kell miiìél 

 td(/abh körbeil terjfszlcni. Csak ha ez az ismeret 

 áthatja a társadalom különböző rétegeit s az 

 emberek különböztetni tudnak a jó és rossz 

 között s tudják, mi módon biztosítsák a hasznos 

 madarak életföltételeít s miképpen segítsék elő 

 szaporodásukat, mennyiben és hogyan tizedel- 

 jék, tegyék ártalmatlanná a káros fajokat: akkor 

 hullhat csak igazán termelő talajra az a mag, 

 melyből a madárvédelem életképesen felcsiráz- 

 hatik. Szóval, felvílágosítólag kell hatni s külö- 

 nösen az ifjú nemzedékbe bele kell nevelni a 

 madarak iránt való szeretetet és tájékoztatni 

 őket azok jelentőségéről. 



A gyakorlati észjárású amerikaiak e tekintet- 



von überzeugen. Es kann aut-li gar niclit anders 

 sein: der Vogelsteller kann nicht zum Vor- 

 hinein bestimmen, welche Vögel sieli an den 

 Leimruthen oder in den Schlingen fangen sollen. 



Wenn wir uns nun über die Italiener bekla- 

 gen, dass sie unsere Schwalben, unsere nütz- 

 lichen Singvögel massenweise fangen, bedenken 

 wir gar nicht, dass mit demselben Rechte die 

 Schweden, Norweger und andere nordische 

 Völkerschaften uns fluchen. Ihnen sind die 

 Waclidldeidrosseln mehr-weniger das, was uns 

 die Srliwalliiii, Nachtigallen sind: ihre trauten 

 Hausfrtauule, die sie durch ihren Gesang zer- 

 streuen, ihre Gärten, ihr Heim beleben. Ich sah 

 dort oben im Norden, in der Nähe des 70. Breite- 

 grades, im Städtchen Tromsö, wie traut dort die 

 bei uns so scheuen Wacholderdrosseln leben. 

 Gleich in nächster Nähe des Hauses, in den 

 Gärten nisteten sie — zutraulicher als die Sper- 

 linge — ganz frei und zogen ihre Brut, unbe- 

 dingte Sicherheit geniessend gross. Niemand 

 hätte ihnen ein Leid zugefügt, ihnen, die hier 

 so nützlich sind und, was ihren Gesang betrifft, 

 allein in Anschlag kommen. 



Also wie sollen wir- die Vögel schützen? 



Unter den heutigen Verhältnissen muss ín 

 erster Linie das Princip zur allgemeinen Kennt- 

 nis werden: alles zu schonen, nur das unbedingt 

 Schädliche zu lichten. Und weil wir von vielen 

 Arten noch nicht sagen können, ob der dm-ch 

 sie verursachte Schaden oder Nutzen vorwie- 

 gend sei, ferner weil andere wieder nur örtlich, 

 zeitweise schädlich, im übrigen aber nützlich 

 sind, also zu allererst: die Keiintnis der Vögel 

 muss je lueiter und weiter verbreitet iverden. 

 Nur dann erst, wenn diese Kenntnis in die ver- 

 schiedenen gesellschaftlichen Schichten einge- 

 di'ungen ist, und die Menschen Gut und Schlecht 

 imterscheiden können, und wissen, auf welche 

 Weise die Lebensbedingungen der nützlichen 

 Vögel gesichert und ihre Vermehrung gefördert 

 werden kann, in wiefern und wie die schädli- 

 chen Arten decimirt und unschädlich gemacht 

 werden können, dann erst kann der Same, aus 

 dem der Vogelschutz lebenskräftig hervorkei- 

 men kann, auf wirklich fruchtbaren Boden 

 fallen. Mit einem Worte, es muss aufklärend 

 gewirkt werden und besonders der jüngeren 

 Generation muss die Liebe zu den Vögeln an- 

 erzogen werden, sie muss über die Bedeutung 

 derselben aufgeklärt werden. 



Die praktisch denkenden Ajnerikaner gehen 



