simára leráspolyozzuk, alája valami természetes 

 ágacskát tűzünk, úgy, hogy a vége az odúba 

 legalább 2 — 3 cm.-uyire benyúljon. A ládika 

 hátára csavarokkal valami lapos léczet erősítünk 

 vagy pedig felül és alul is vasbádog fülecskéket, 

 hogy az csavarokkal és dróttal az illető helyen 

 kifüggeszthető legyen. Befesteni felragasztott 

 mohával vagy kéregdarabkákkal ellátni nem 

 szabad a ládikákat, mert mindez a madárban 

 bizalmatlanságot kelt, azonkívül a moha, kéreg 

 esőben, szélben csakhamar úgyis leválik. A 49. 

 képen látható egy helyesen készült fészkelő 

 ládika átmetszetben, (a 3-51. lajjon). 



Ujabban nemezből készült ládikákat is hoztak 

 forgalomba (F. ZELLER-félék), melyeket magam 

 is kipróbáltam. A madarak szívesen megteleped- 

 tek ezekben s olcsóságuk is ajánlatossá tenné 

 őket, csakhogy 2 — 3 év múlva az idő viszontag- 

 ságait már annyira megérzik, hogy ujakkal pó- 

 tolandók ; tehát nem elég tartósak. Jobbak az 

 égetett cserépből valók, de legczélszerübbek a 

 természetes törzsdarabokból csináltak, azok, 

 melyeket a C. FRÜHAUF-czég Sehleusingenben 

 (Németország) készít és bocsájt áruba. 



Mielőtt a különféle madárfajoknak megfelelő 

 fészkelő ládikákat ismertetném, még megjegy- 

 zem, hogy úgy kell azokat kiakasztani, hogy a 

 bejáró liink mindig leietnci: lutgn délkeletìieì; 

 legyen fordítva. 



A különböző nagyságú és alakú ládikák főti- 

 pusai ezek: 



Czinecjéknek valók. A szén-, kék- és barát- 

 czinegéknek legmegfelelőbb az 50. képen ábrá- 

 zolt ládika, melyen a bejáró lyuk körülbelül 

 3 — 3^/2 cm.-nyi átmérőjű. Tágabb lyuk azért nem 

 jó, mert másként a verebek csakhamar befész- 

 kelődnének. A ládikát IV2 — 3 m. magasan va- 

 lamely rézsut felhajló vastag ág alsó lapjára 

 vagy a törzsre szegezzük, de ne vékony fára vagy 

 ágra, mert így a szél nagyon megmozgathatná, 

 a mit pedig a madarak nem szeretnek. Alkal- 

 mazhatjuk azt azonban valami kerti házra, fala- 

 zatra is lehetőleg nyugalmas, védett ponton, de 

 mindig úgy, hogy a közelben sűrűségek, fák, 

 bokrok is legyenek, mert a czinegék szeretnek 



Ecken der Eingangsöffnung werden glatt abge- 

 raspelt, darunter wird irgend ein natürlicher 

 Zweig befestigt und zwar so, dass sein Ende 

 wenigstens 2 — 3 cm in die Höhle hineinragt. 

 An die Rückwand wird eine flache Leiste ange- 

 schraubt, oder oben und unten Henkeln von 

 Eisenblech, um am entsprechenden Orte mit- 

 telst Schrauben oder Draht ausgehängt werden 

 zu können. Angesti-ichen, oder mit Moos oder 

 Rindenstückchen dürfen sie nicht überklebt 

 werden, weil dies alles beim Vogel Misstrauen 

 erweckt, auch löst sich das Moos oder di e Rinde 

 bei Regen und Wind leicht ab. Die 49. Abbil- 

 dung zeigt ein richtig angefertigtes Nistkästeben 

 im Durchschnitte, (S. pg. 351). 



Neuerer Zeit wurden auch Nistkästchen aus 

 Filz (die F. ZELLEE'schen) in Umlauf gebraucht, 

 welche ich selbst auch erprobte. Die Vögel 

 siedeln sich gerne darin an, ihre Billigkeit 

 spricht auch für sie, nur werden sie durch das 

 Wetter in 2 — 3 Jahren so sehr mitgenommen, 

 dass sie durch neue ersetzt werden müssen ; sie 

 sind also nicht genug haltbar. Besser sind die 

 aus gebranntem Thon, aber am zweckmässigsten 

 die aus natürlichen Stammstückchen angefer- 

 tigten, welche die Firma C. Frühauf in Scbleu- 

 singen (Deutschland) erzeugt und in den Handel 

 bringt. 



Bevor ich die entsprechenden Nistkästchen 

 der verschiedenen Vogelarten schildere, will ich 

 noch bemerken, dass sie so aufgehängt werden 

 müssen, dass die Ehigangsöffiiuiig jedesmal 

 nach Osten oder Südoste>i gerichtet sei. 



Die Haupttypen der verschiedenen Kästchen 

 nach Grösse und Form sind folgende : 



Für Meisen. Für Kohl-, Blau- und Sumpf- 

 meisen entspricht am besten das in Abbildung 

 Nr. 50 dargestellte Kästchen mit einer 3 — 3 Va 

 cm im Durchmesser haltenden Eingangsöffnung. 

 Eine weitere Öffnung ist deshalb nicht ange- 

 zeigt, weil sonst die Sperlinge sich darin allso- 

 bald ansiedeln. Die Kästchen werden in einer 

 Höhe von 1 V2— 3 m an die untere Seite irgend 

 eines schief aufsteigenden starken Astes oder an 

 den Stamm genagelt, nur nicht an einen zu 

 dünnen Baum oder Ast, weil dieser vom Winde 

 zu sehr bewegt würde, was den Vögeln zuwider 

 ist. Es kann aber auch an einer möglichst ruhi- 

 gen, geschützten Stelle eines Gartenhauses, eines 

 Gemäuers angebracht werden, doch immer so, 

 dass in ihrer Nähe Dickichte, Bäume oder Sträu- 

 cher vorhanden seien, denn die Meisen halten 



