nsH 



lóknál néha rozsdafarkiiali, nyaktekercsek, légy- 

 kapók stl). is betelepednek. 



Sznlal.nláiial.; iuul<iaUi,„bii<ik, niz>^,lafarLn- 

 iiak, szürke Irgykapóiiak valók. (54. kép.) Ezek 

 alakja az előzőleg leírt ládikákétól annyiban tér 

 el, bogy magasságuk szélességükhöz képest nem 

 nagy, vagyis nem oly mélyek, a bejáró lyuk pe- 

 dig nem köralakú, hanem széles négyszögletű 

 kivágás. Szalakótáknak, vadgalamboknak való 

 ilyen ládikák 20 — 25 cm. átmérőjű odúval bír- 

 hatnak, mely legalább 25 — 30 cm. mély legyen. 

 A rozsdafai'kúaknak, szürke légykapóknak szán- 

 tak ellenben arányosan kisebbek. Nem árt, ha 

 az odu fenekére néhány száraz szálat, podvás 

 fát rakunk. Alkalmazhatjuk őket vén, vastag fák 

 törzsén vagy ágain, meglehetős magasságban. 

 A szürke légykapó, rozsdafarkúak azonban sze- 

 retik elfoglalni a falakra, felfutók közé, kerti 

 házacskákra 2 — 8 méter magasan kiszögezet- 

 teket is. 



A fészkelő ládikák ulkalmazását illetőleg még 

 meg kell jegyeznem, hogy egy-egy fára egynél 

 többet ne függeszszünk, legföljebb igen nagy, 

 vén fákra kerülhet kettő is, megfelelő távolság- 

 ban egymástól. Fiatal, szélnek kitett fákat mel- 

 lőzzünk. Ha bizonyos területen, pl. kertben, 

 gj'ümölcsösben, több ilyen ládíkát teszünk ki, 

 számuk a terület nagyságával álljon arányban 

 8 legyen gondunk, hogy egyik költő pár a mási- 

 kat ne zavarja. Ha ezekre kellőleg nem ügye- 

 lünk, csak annak teszszük ki magunkat, hogy 

 némely, egymáshoz túlságosan közel álló, ládi- 

 kák üresen maradnak. Legczélszerübb azokat 

 korán lombo.sodó, sűrű ágú fákra, bokrozatos, 

 csendes helyeken lehetőleg úgy alkalmazni, hogy 

 feltűnést ne keltsenek. Fenyőkön, sűrűségekben, 

 befuttatott falakon azonban, nagyobb számban 

 egymáshoz közel függő ládikákkal úgyis szolgál- 

 hatunk a madaraknak, hogy alkalmas hálóta- 

 nyát biztosítunk nekik. 



A kifüggesztés legjobb időpontja az ősz vagy 

 kora tavasz, hogy a madarak idejében és eleve 

 megszokják azokat. A már lefoglaltakat azonban, 

 a költés után vagy télen, nem kell többé levenni, 



Aquila. VI. 



gen versieht, siedeln sich auch maneliinal 

 Kotschwänzchen, Wendehalse, Fliegenfänger 

 u. s. w. an. 



Für nhixrakr,,, Wikilaubn,, liot»rhwa„z- 

 ritrti. Criinjiii'iiniluiuirr. (54. Abbildung.) Diese 

 weichen in ihrer Form von den bisher beschrie- 

 benen insofern ab, als ihre Höhe im Verhält- 

 nisse zur Breite nicht so gross ist, sie sind nicht 

 so tief, die Eingangsöffnung aber ist nicht rund, 

 sondern breit viereckig. Solche für Blauraken, 

 Wildtauben geeignete Kästchen können eine 

 Höhlung von 20 — 25 cm Durchmesser haben, 

 welche wenigstens 25 — 30 cm tief sein soll. Die 

 für Eotschwänzchen und Graufliegenfänger be- 

 stimmten hingegen sind verhältnissmässig klei- 

 ner. Es schadet nicht den Grund der Höhlung 

 mit einigen trockenen Halmen oder Mulm zu 

 bedecken. Sie können an alten, dicken Baum- 

 stämmen oder deren Ästen in bedeutender Höhe 

 angebi-acht werden. Der Graufliegenfänger und 

 die Eotschwänzchen okkupieren aber auch gerne 

 an Mauern, zwischen Eankengewächsen, an 

 Gartenhäuschen 2 — 8 m hoch angebrachte. 



In Bezug auf die Anwendung der Nistkästchea 

 muss ich noch bemerken, dass auf einem Baume 

 nie mehr, als eines angebracht werden soll, 

 höchstens an sehr grossen, alten Bäumen kön- 

 nen auch deren zwei, in gehöriger Entfernung 

 von einander aufgehängt werden. Junge, dem 

 Winde ausgesetzte Bäume sollen vermieden 

 werden. W^enn auf einem gewissen Territorium 

 z. B. in einem Garten oder Obstgarten mehrere 

 solche Kästchen angebracht sind, soll ihre An- 

 zahl im Verhältnis zur Grösse des Terrains 

 stehen und dafür gesorgt sein, dass ein brüten- 

 des Paar durch das andere nicht gestört werde. 

 Wenn darauf nicht geachtet wird, kann es ge- 

 schehen, dass einige allzu nahe an einander 

 angebrachte Kästchen leer bleiben. Am zweck- 

 mässigsten ist es sie an früh grünenden, stark 

 verzweigten Bäumen, an dichten, ruhigen Stel- 

 len möglichst so anzubringen, dass sie nicht 

 sehr in die Aiigen fallen. An Fichten, in Dickich- 

 ten, an berankten Mauern jedoch kann auch 

 eine grössere Anzahl nahe zu einander ange- 

 brachter Kästchen den Vögeln dienlich sein, 

 indem ihnen dadurch Schlafstätten gesichert 

 werden. 



Der beste Zeitpunkt zum Anbringen ist ent- 

 weder der Herbst oder der Anfang des Früh- 

 lings, damit sich die Vögel zu rechter Zeit und 

 zeitlich genug daran gewöhnen. Die aber einmal 



