357 



hogy karácsonykor minden háztulajdonos egy 

 kéve gabonát czölöpre tűz háza elé — még az 

 is, a ki nem él bőségben — igy juttatván élel- 

 met az éhező madaraknak. Senki se csikorogjon, 

 ők se szenvedjenek szükséget a «béke ünnepén». 



Mindenkor ragyogó példája ez az emberek 

 érzelmeinek ! 



És mily jól esik, mikor Stiria igazán «nyu- 

 galmas» fővárosának várhegyén sétálgatva, min- 

 den útfordulónál kis etetőhelyeket láthatunk, 

 nemkülönben ily felírású perselyeket: «Alamizs- 

 nát, a madarak számára ! » 



Itt Gráczbau a pintyek, rigók — minden túl- 

 zás nélkül — lábaink alatt szaladgálnak, ugrál- 

 nak s ha valamelyik padra ereszkedünk, rögtön 

 a támasztóra szállnak s csaknem kézből veszik 

 el a nyújtott eleséget. Ellenben Dél-Tirolban, 

 Olaszországban ? No ott ugyan csodaszámba 

 mehetne e féle. 



A Garda-tó környékén töltvén pár napot, ez- 

 alatt mindössze ki'l madarat láttam, s ez a kettő 

 is rendkívül vadságot tanúsított; közeledtemre 

 nyílgyorsan menekültek, mintha csak ragadozó 

 madarat pillantottak volna meg. 



Xem tagadhatjuk, hogy nálunk is találkoznak 

 nemesszívü madárbarátok, kik télen rendesen 

 szórnak az éhezőnek eledelt s így könnyítenek 

 sorsukon. Lennének bár még többen ! 



Mikor itt erre buzdítok, egyúttal elakarok 

 mondani egyetmást az etetőhelyek berendezésé- 

 ről is. Ilyeneket csinálhatunk a földön vagy a 

 nuujasljiiii valami deszkán. Mindlíét esetben 

 arra ügyeljünk, hogy a kiválasztott hely széltől 

 védve, lehetőleg délnek essék, napos és bizton- 

 ságot kínáló legyen, azaz legyenek a környéken 

 sűrű fák, bokrok — kivált lombjukat tartók 

 vagy fenyvesek — s macskák, kutyák, emberek 

 ne aUtalmatlankodhassanak ott. Továbbá tartsuk 

 szem előtt, hogy micsoda faj okát akarunk etetni. 

 A uuKjüí^ixiii fákon, bokrokon alkalmazott etető 

 1 — 2 méternyire lehet a föld színétől s egj' jól 

 megerősített deszkalapból áll, mely fölé — az 

 északi oldalon — rézsútosan zsuptetőcskét ké- 

 szítünk, hogy hó, szél, eső ne érje a deszkát. 



nach welcher zu Weihnachten jeder Hauseigen- 

 thümer eine Fruchtgarbe vor seinem Hause an 

 eine Stange steckt — auch der, der nicht im 

 Ubeiüusse lebt den hungrigen Vögeln hin- 

 durch Nahrung spendend. Niemand soll darben, 

 auch sie sollen zur « Friedensfeier» keinen Man- 

 gel leiden. 



Dies ist zu immerwährenden Zeiten ein glän- 

 zendes Beispiel der Menschlichkeit. 



Und wie wohlthuend ist es, auf dem Schloss- 

 berge der wirklich «ruhigen» Hauptstadt Steier- 

 marks auf dem Spaziergange bei jeder Wendung 

 einen Futterplatz zu erblicken oder Sammel- 

 büchsen mit der AuVschrift : «Almosen für die 

 Vögel 1 » 



Hier in Graz hüpfen Finken und Drosseln — 

 ohne Übertreibung — unter unseren Füssen 

 herum und setzen sich, sobald man sich auf 

 eine Bank niederlässt, allsogleich auf deren 

 Lehne und nehmen das dargereichte Futter 

 beinahe aus der Hand. Hingegen in Südtirol, 

 in Italien ? nun dort gehört so etwas ins Eeich 

 der Wunder. 



In der Umgebung des Garda-See einige Tage 

 verweilend, sah ich während dieser Zeit im 

 j Ganzen nur zwei Vögel und auch diese zwei 

 J waren ausserordentlich scheu ; bei meiner An- 

 näherung ergriffen sie pfeilschnell die Flucht, 

 als wenn sie einen Raubvogel erblickt hätten. 

 Es ist nicht zu läugnen, auch bei uns gibt es 

 gutherzige Vogelfreunde, die den Hungernden 

 im Winter regelmässig Futter streuen und so 

 ihr Loos erleichtern. Wären ihrer nur mehr! 

 Wenn ich hier dazu anrege, will ich auch 

 einiges über die Einrichtung der Futterplätze sa- 

 gen. Sie können auf der Erde, oder in der Höhe 

 auf einem Brett hergerichtet werden. In beiden 

 Fällen soU dafür gesorgt sein, dass der aus- 

 ersehene Platz gegen den Wind geschützt, mög- 

 lichst gegen Süden gewendet, sonnig und Sicher- 

 heit gewährend sei, d. h. es sollen in seiner 

 Umgebung dichte Bäume, Sträucher — beson- 

 ders mit haftendem Laube oder Fichten sein — 

 von Katzen, Hunden oder Menschen darf er 

 j nicht behelligt werden. Ferner soll auf die 

 : Arten Rücksicht genommen werden, welche 

 I man dort füttern will. Die in der Höhe, auf 

 Bäumen, Sträuchern angebrachte Futterstelle 

 kann 1 — 2 m. ober der Erde aus einem wohl- 

 befestigten Brette bestehen, über welchem — 

 an der Nordseite — ein schief abfallendes Däch- 

 lein angebracht ist, damit das Brett vom Schnee, 



