358 



A szórót közvetetleniil sürü tüskék, ágak vegyék 

 körül. A cleszkalapra azután hinthetünk : tök- 

 magot, ugorkamagot, napraforgómagot, kender- 

 magot, egyes lisztkukaczokat, a szomszéd ágakra 

 pedig megfelezett diót és szalonnadarabkákat 

 tűzdelünk ; utóbbiakat finom dróttal is odaerő- 

 síthetjük, de ne czérnával, melyben esetleg a 

 madaralí fennakadhatnának. A czinegék igen 

 szeretik a zsiros falatokat, mert megmelegíti 

 vérüket. Az ilyen módon berendezett etetőket 

 leginkább czinegék, harkályok, csúszkák, rigók, 

 sármányok, verebek és pintyek szokták láto- 

 gatni. 



A földön többféle módon készíthetünk etető- 

 ket. A búbos pacsirtákat, pintyeket, sármányo- 

 kat stb. legjobb a mezőn, a falvak vagy a váro- 

 sok közelében, erdőszéleken, bokrozatos, gazos 

 pontokon, melyeket a hó nem igen lephet, etetni. 

 Hogy a kiszórt eleséget biztosítsuk, rézsútos 

 tetőzetet is állíthatunk ide, nemkülönben tüskés 

 ágakat (kökény, galagonya) lazán rakásra hor- 

 dunk s ez alá hintjük az eleséget : kendermagot, 

 ocsút, gabnaszemeket, mákot, repczemagot stb. 

 A földbe azonkívül szárastul mindenféle bogán- 

 csőt, magtermő kórókat tűzdelhetünk, vagy ki 

 nem csépelt gabnaszálakat ; esetleg egy egész 

 kévét is kitehetűnk. 



Kertekben, utak mellett szintén etethetjük ily 

 módon téli madarainkat s csinálhatunk — bizo- 

 nyos távolságban egymástól — több etetőt is. 



Kenyerei, huríjODiját, ne azórjunk az etetőkre, 

 mert a madarak könnyen német betegségbe es- 

 nek tőle s elpusztulnak. Ha kavics, homok nincs 

 az etetők környékén, gondoskodni kell erről is. 

 mert a madaraknak az emésztés könnyítésére 

 mindig szükségök van néhány szemernyire. 



Minthogy az etetés főidőszaka a tél* s így 

 váratlan nagy havazások, daczára előrelátásunk- 

 nak, gyakran elboríthatják, vagy a szelek elhord- 

 hatják a kihintett eleséget, tehát közel esik a 



* Megkezdheyük már őszszel is, legalább helyhez 

 szoktatjuk a madarakat s előre meghizlaljuk, jó erő- 

 höz juttatjuk s igv ellenállóbbakká teszszük őket ké- 

 sőbbre is. 



Wind oder liegen nicht getroffen werde. Die 

 Schütte soll unmittelbar von dichtem Dornwerk 

 und Ästen umgeben sein. Auf das Brett können 

 dann Kürbis-, Gurken-, Sonnenblumen-, Hanf- 

 samenkörner, einige Mehlkäferlarven gestreut, 

 auf die benachbarten Äste aber aufgebrochene 

 Nüsse und Speckstückchen gesteckt werden ; 

 letztere können auch mit Draht befestigt wer- 

 den, nur nicht mit Zwirn, weil sich die Vögel 

 darin von ungefähr verstricken. Die Meisen 

 lieben sehr die fetten Bissen, welche ihre Blut- 

 wärme erhöhen. Auf diese Weise hergerichtete 

 Futterplätze werden am meisten von Meisen, 

 Spechten, Spechtmeisen, Drosseln, Ammern, 

 Sperlingen und Pinken besucht. 



Auf der Erde können Futterstellen auf man- 

 nigfaltige Art hergestellt werden. Haubenler- 

 chen, Finken, Ammern u. s. w. werden am 

 besten am Felde, in der Nähe von Dörfern und 

 Städten, an Waldrändern, an gestrüppigen, mit 

 Unkraut bewachsenen Stellen, welche nicht 

 leicht vom Schnee verdeckt werden, gefüttert. 

 Zum Schutze des ausgestreuten Futters kann 

 auch hier ein schiefes Dach angebracht werden, 

 ebenso können dornige Aste (von Schlehen, Hage- 

 j dorn) lose aufgeschichtet und das Futter, wie 

 Hanfsame, Aftergetreide, Getreideköruer. Mohn. 

 Rapssame darunter gestreut werden. In die 

 Erde können ausserdem verschiedene Disteln 

 sammt ihren Stengeln, mit Körnerfrucht ver- 

 sehene Stauden gesteckt werden, auch unaus- 

 gedroschene Fruchtähren, gelegentlich auch 

 eine Garbe können ausgelegt werden. 



In Gärten, an Wegen können — in gewisser 

 Entfernung von einander — mehrere Futter- 

 plätze hergerichtet werden. 



Brot, Kartoffeln sollen nicht auf die Futter- 

 l^lätze gestreut werden, weil sie leicht Durchfall 

 erregen, an welchen die Vögel leicht zugrunde 

 gehen. Wenn sich in der Nähe der Futterplätze 

 kein Kies oder Sand vorfindet, muss auch dafür 

 gesorgt werden, weil dessen die Vögel, um leich- 

 ter zu verdauen, immer bedürfen. 



Nachdem die Hauptzeit der Fütterung der 

 Winter * ist, demnach unvorhergesehene Schnee- 

 fälle trotz unserer Vorsicht das ausgestreute 

 Futter zudecken, oder Winde es wegwehen, 



* Es kann damit auch schon im Herbste begonnen 

 werden, wenigstens gewöhnen sich die Vögel an die 

 Plätze, werden im voraus feist, kommen zu Kräften und 

 sind für spätere Zeiten widerstandsfähiger geworden. 



