364 



rapiadozók irtásának, de sok elővigyázattal jár 

 és kellemetlenségek, sőt szerencsétlenségek oko- 

 zója is lehet. Ezért csupán hatósági engedély- 

 ivel űzhető. Az eljárást a m. kir. belügyminisz- 

 ter a földmivelésügyi miniszterrel egyetértőleg 

 az 1895. évi 23544. sz. körrendelettel határozta 

 meg. Emlős ragadozóknak, valamint ragadozó 

 madaraknak mérgezése leginkább csak elsőrendű 

 vadtenyésztő területeken, fáczánosokon stb. 

 ajánlható. A rendesen használt méreg a strich- 

 nin, melyet gelatin vagy viasztokocskában tar- 

 tunk ; kezelésekor bőrkeztyűt húzunk föl. Leg- 

 czélszerűbb a mérget verebekben, heringben, 

 szardellában vagy tojásban alkalmazva kirakni, 

 még pedig a váltókra, a ragadozók járása táján. 



A mérget a verébbe, szardellába, heringbe úgy 

 juttatjuk, hogy hasukat felvágjuk, azután a nyi- 

 last ismét összenyomjuk; a tojáson pedig lyukat 

 fúrunk s azon át tesszük azt bele, kis pálcziká- 

 val jól megkeverjük s a lyukat viaszszal ismét 

 betapasztjuk. Mindig vigyázni kell, hogy a mé- 

 regből a «csali» külsején ne maradjon. Ezt el- 

 kerülendő, a strichnint a gelatin- vagy még 

 inkább a viasztokocskával együtt tehetjük a 

 csaliba, úgy, hogy pálczikával a veréb, heringstb- 

 nyelvcsőjén letoljuk. 



A mérgezésre leginkább hideg, fagyos téli időt 

 válaszszunk. Nagy hidegben a méreg hatása 

 gj'engébb s nagyobb ragadozók nem azonnal 

 döglenek meg tőle. Eókának, nyestnek, görény- 

 nek legjobban árthatunk a méreggel, de raga- 

 dozó madaraknak is. Mindazonáltal, a hol iga- 

 zán nem szükséges, ne mérgezzünk, mert ez a 

 pusztítási mód veszélyes lehet s ártatlanok — 

 szükséget szenvedő túlnyomólag hasznos raga- 

 dozók is kaphatnak a kinálkozó csalin s eljjusz- 

 tulnak. 



Fogókészülékek. Mivel a mérgezés nem min- 

 denütt s nem is minden időben lehetséges, a 

 ragadozókat különböző fogók, csapóvasak felál- 

 lításával is megapaszthatjuk. Az ellenük való 



Mittel zur Vertilgung des Eaubzeuges, es muss 

 ! aber dabei mit grosser Vorsicht zu Werke ge- 

 I gangen werden und ist häufig Ursache von Un- 

 annehmlichkeiten, ja sogar von Unglücksfällen. 

 Es darf daher nur mit behördlicher Erlaubnis 

 angewendet werden. Das Verfahren wird durch 

 die vom kön. ung. Ministerium des Inneren im 

 Einverständnisse mit dem Ackerbau-Ministe- 

 rium erlassene Circular- Verordnung Nr. 23544 

 1895 bestimmt. Das Vergiften der Eaubsäuge- 

 tiei-e, sowie der Eaubvögel ist meistens nur in 

 Zuchtgebieten ersten Eanges, Fasanerien u. s. w. 

 zu empfehlen. Das am meisten gebräuchliche 

 Gift ist Stiychnin, welches in Gelatin- oder 

 Wachshülsen aufbewahrt ist ; beim Gebrauche 

 hat man sich Lederhandschuhe zu bedienen. 

 Am zweekmässigsten wird das Gift in Sperlin- 

 gen, Heringen, Sardellen oder Eiern unterge- 

 bracht ausgelegt und zwar auf Wechseln, in der 

 Nähe der von Eaubtieren begangenen Wege. In 

 Sperlinge, Sardellen, Heringe lässt man das 

 Gift gelangen, nachdem man die Bauchhöhle 

 geöffnet hat, nachher wird die Öffnung wieder 

 zusammengedi-ückt : in Eier, nachdem sie ange- 

 bohrt und ihr Inhalt mittelst eines Stäbchens 

 gut vermischt wurde, die Öffnung wird dann 

 mit Wachs wieder zugeklebt. Immer ist darauf 

 zii achten, dass äusserlich an der «Lockspeise» 

 Î kein Gift haften bleibe. Um dies zu vermeiden, 

 kann das Strychnin sammt der Gelatin- oder 

 mehr noch der Wachshülse in die Lockspeise 

 gesteckt werden, indem man es mit einem 

 Stäbchen in den Schlund des Sperlings, Herings 

 u. s. w. hinabschiebt. 



Zum Vergiften wird am besten kalte, frostige 

 Winterzeit gewählt. Sehr grosse Kälte schwächt 

 die Wirkung des Giftes ab und grössere Eaub- 

 thiere werden davon nicht allsogleich getödtet. 

 Füchse, Marder, Iltisse können am meisten 

 durch Gift unschädlich gemacht werden, aber 

 auch Eaubvögel. Dessenungeachtet soll — wo 

 es nicht wirklich dringend noth wendig ist — 

 kein Gift angewendet werden, weil diese Ver- 

 tilgungsmethode leicht verderblich werden kann, 

 und dadurch auch unschuldige — uothleidende, 

 vorherrschend nützhche Eaubtiere, die darge- 

 botene Lockspeise aufnehmend, zugrunde gehen 

 können. 



Fangapparaie. Indem das Vergiften nicht 

 überall und auch nicht zu jeder Zeit möglich 

 ist, kann man die Eaubthiere auch dm-ch Auf- 

 stellen verschiedener Fallen und Schlageisen 



